‏- סדרה של NETFLIX -
‏מזומן או אשראי?
‏- פיפל ‏גיליון מיוחד -
‏- 50 האנשים היפים בעולם ‏בשנת 1997 -
‏- הסטודיו לריקוד של ג'יין ‏ג'אז, בלט סטפס -
‏- היפ הופ סווינג מודרני ועוד -
‏שלוש, ארבע. הבא.
‏בפרקים הקודמים של סדר ונזיפה…
‏היא לא מתה במשך הרבה זמן.
‏הגופה לא מראה סימני ריקבון.
‏כי הוא החזיק אותה במקפיא במשך שבועיים.
‏לזה אני קורא תיק קר.
‏- מבוסס על עבודתו של כריסטופר פייק -
‏אני מצטערת. אני לא אהיה שם בשביל…
‏- מרק עגבניות של קמפבל -
‏היי, מה שלומך? ‏-היי. מה איתך?
‏נהדר. ‏-היי.
‏היי.
‏יש לך רגע לדבר?
‏פישלתי? ‏-לא, בכלל לא. אני רק בודקת מה שלומך.
‏איך את מסתדרת?
‏נהדר, זה… ‏-משעמם.
‏כן, אני יודעת. גם אני התחלתי בקופה.
‏אני לא מתלוננת.
‏אני אסירת תודה על העבודה.
‏כן, לכל עבודה יש אתגרים משלה.
‏יש לך תחביבים או מטרות?
‏אני לא מנסה לחטט, טוב? ‏ואת עושה עבודה נהדרת.
‏את פשוט לא הראשונה
‏שקיבלנו מהתוכנית ‏ואנחנו רוצים שתחזיקי מעמד.
‏אני מבינה שהיו לך בעיות בעבודה הקודמת שלך,
‏וזו שלפניה.
‏המעבר מהמקום בו היית ‏למקום בו את צריכה להיות…
‏זה יכול להיות קשה.
‏כמה זמן את כבר בתוכנית?
‏שנתיים. ‏-והינה את מתחילה מחדש, שוב,
‏וזה בטח לא קל, אבל…
‏עם מטרות, אפילו קטנות, מקצועיות או אחרות,
‏במיוחד במקום משעמם כמו זה, ‏הן יכולות להיות מועילות.
‏תסלחי לי שאני אומרת את זה, טוב? ‏קשה לי לדמיין מה עבר עלייך.
‏הכי קרוב שלי
‏היה שבוע בבית החולים עם ריאה שקרסה, אבל…
‏אניה, את…
‏את נראית קצת אדישה.
‏אז יש לך?
‏מטרות?
‏שמאלה. צריך קודם…
‏בכל הגוף. זהו זה.
‏אפילו בבעיטות. כן.
‏זה טוב. אפילו בבעיטות.
‏בפרקים הקודמים של סדר ונזיפה…
‏אין סימן לפריצה, ‏אז נראה לי שזה היה מתוכנן מראש.
‏דפוס הפציעה מצביע על פגיעה ‏מחפץ קהה בשני הקורבנות.
‏אני חושבת שהוא הרג קודם ‏את הבחורה שהייתה במיטה עם פטיש.
‏והילד?
‏הוא בטח שמע את הרעש.
‏איך היה היום שלך?
‏המקום הלא נכון בזמן הלא נכון.
‏צריך לחפש טביעות אצבעות.
‏חבל.
‏אולי הילדים האלה לא שתו, ‏אבל הם בהחלט דפקו את הראש.
‏לאלו שקדמו לנו, ‏-ולאלה שיבואו אחרינו.
‏לחיינו עכשיו.
‏אתם מאזימנים לרדיו הבוקר שלכם, ‏עם 50,000 ואט של כוח FM.
‏תמצאו אותנו בראש החוגה, ‏מנגנים את השירים בראש הטבלה,
‏רק רוקנרול כל הבוקר.
‏אנחנו KSXP.
‏"זה בטח העור שלך, אני שוקע בו
‏זה בטח אמיתי, כי עכשיו אני מרגיש…"
‏רגרסיה ספונטנית.
‏הייתה לי שותפה במקום שגרתי בו.
‏היא התעניינה בכל מיני דברים שחשבתי שהם…
‏ממש טיפשיים.
‏פעם היא סיפרה לי על קדוש אחד.
‏היה לו גידול על הרגל שלא נעלם.
‏והוא חלה מאוד בגלל משהו אחר
‏והגוף שלו נאבק כדי לגבור ‏על הצינון או השפעת או מה שזה היה,
‏ולבסוף הוא הרג גם את הגידול.
‏פשוט כך. הגוף שלו החליט לעזור לו.
‏רגרסיה ספונטנית.
‏וצחקתי לה בפנים.
‏הייתי במצב ממש רע לפני כמה שנים.
‏והחברים שלי באותה התקופה…
‏השותפה שלי, זה היה הרעיון שלה, למען האמת.
‏הם הגניבו אותי מהחדר שלי לילה אחד והחליטו…
‏לנסות משהו…
‏משוגע, כאילו, משוגע לגמרי.
‏כדי לעזור לי.
‏וחליתי ממש.
‏כאילו, ממש חולה.
‏חום, איבדתי הכרה לפרקים.
‏כולם חשבו שאני גמורה,
‏ואז לשם שינוי,
‏הגוף שלי החליט לעשות ‏את הדבר הנכון, לעזאזל.
‏ואז התעוררתי.
‏ואני מניחה…
‏ואני מניחה שהחלמתי, נכון?
‏וה…
‏הדבר שהגדיר חלק כל כך גדול ממני,
‏שהגדיר כל כך הרבה מחיי…
‏לפתע פשוט…
‏נעלם.
‏אך במקום להרגיש שניצלתי,
‏הרגשתי שלעסו וירקו אותי,
‏כאילו הוא אכל חלקים ממני.
‏חלקים טובים.
‏והינה אני.
‏כל מה שנשאר.
‏רגרסיה ספונטנית.
‏זה פשוט נשמע מטומטם…
‏עבורי, בזמנו.
‏וזה עדיין נשמע כך.
‏אבל השותפה הזאת…
‏איפה שהיא לא תהיה…
‏אני…
‏מקווה…
‏שהיא צוחקת.
‏אני חושבת שמגיע לה את זה.
‏- סיאטל רבתי ‏דפי זהב -
‏- הסטודיו לריקוד של ג'יין ‏ג'אז, בלט סטפס -
‏- היפ הופ סווינג מודרני ועוד -
‏שלום.
‏היי.
‏רט?
‏כן.
‏אני כאן.
‏מה שלומך? איך אתה?
‏טוב לשמוע את קולך.
‏אניה, מה את רוצה?
‏כלום, אני רק…
‏אני רק מתקשרת, אתה יודע?
‏אני…
‏לא שמעתי ממך כבר…
‏מה את רוצה? ‏-כלום.
‏המצב טוב יותר…
‏בשבילי עכשיו.
‏הרבה יותר טוב.
‏אז חשבתי להתקשר כדי לחלוק איתך את זה.
‏רק להודיע לך שאני בסדר.
‏ואני מצטערת.
‏על מה?
‏הכול.
‏אני לא יודע…
‏מה את רוצה ממני, אניה?
‏כלום, אני רק…
‏אני בעיר עכשיו, ואני…
‏אני לבד ואני לא מכירה אף אחד.
‏וחשבתי שתוכל לומר לי…
‏אולי תוכלי להגיד לי שהכול יהיה…
‏שיהיה בסדר.
‏מה יהיה בסדר?
‏משהו.
‏אני לא יכולה…
‏לתקן את המצב.
‏אני לא מצליחה לתקן את עצמי.
‏לא יכולתי לדמיין חיים ‏שבהם משהו יסתדר בשבילי.
‏אף פעם לא הצלחתי.
‏יש קול בראש שלי, אתה יודע, ‏והוא כל הזמן אומר לי,
‏"את שבורה."
‏"את שבורה." שוב ושוב,
‏ואני פשוט לא יכולה…
‏אני לא יכולה לעצור אותו.
‏אני פשוט…
‏הלוואי שהיית מדבר איתי, לעזאזל.
‏התנצלתי.
‏התנצלתי!
‏וכן, הייתי סיוט, ואני…
‏פישלתי,
‏אבל נעלמת!
‏הייתי צריכה אותך!
‏היית המשפחה היחידה שנותרה לי!
‏וכן, הלכתי משם,
‏אבל רק רציתי שתבוא למצוא אותי.
‏אניה…
‏למה לא באת למצוא אותי, רט?
‏הכרת אותי מספיק טוב ‏כדי לדעת שלעולם לא אעשה זאת!
‏רט?
‏רט!
‏נראים או בלתי נראים. פה, אבל לא פה.
‏אני רוצה לגעת במשהו ‏שהזכרת במפגש האחרון שלנו.
‏בסדר.
‏לא יכולתי שלא לשים לב לניסוח שלך. אמרת…
‏"החברים שלי בזמנו."
‏היית אומרת שהם כבר לא חברים שלך?
‏הם כבר לא כאן. ‏-כאן בסביבה או כאן…
‏אלוהים אדירים, ‏אני היחידה שתורמת לקבוצה הזאת?
‏תרגישו חופשי להצטרף
‏מתי שתרצו, חבר'ה.
‏כלום, בסדר.
‏את יודעת, האנשים שאנחנו…
‏שאנחנו מאבדים, הם…
‏הם לא נעלמים באמת.
‏שטויות.
‏אתה יודע, אני…
‏נהגתי לחשוב שהם מנסים ליצור קשר.
‏שולחים מסרים קטנים ממעבר. שולחים סימן.
‏חיפשתי בכל מקום, אבל הכול…
‏העניין ברגרסיה ספונטנית הוא שזה רק נראה…
‏כמו קסם כאשר בעצם זה רק המערכת החיסונית ‏שמוגברת על ידי זיהום
‏ועושה את מה שהיא עושה.
‏אין שם קסם.
‏כי אם קסם היה קיים, אילו היה…
‏טיפה…
‏של צדק בעולם…
‏מה שעבד בשבילי היה עובד בשבילם.
‏והם עדיין היו כאן.
‏אבל הם לא.
‏כולם מתים.
‏וחמש…
‏האחיות המחורבנות היו עוזרות גם להם. ‏לכל המועדון.
‏ערכנו את הטקס עוד שש פעמים ו…
‏חמשת הכלבות העבירו את כולנו לתא הקולי.
‏עכשיו כל החברים שלי אינם.
‏סנדרה, מתה. שרי, מתה.
‏אמש, מת, והוא הלך כל כך…
‏קווין, מת. נצקי, מתה.
‏אילונקה, גברת חשיבה קסומה בעצמה…
‏מתה.
‏מתה לפני שנה.
‏ואם מה שאתה אומר נכון,
‏אם הם עדיין היו איתי,
‏הם היו צועקים.
‏לא לוחשים.
‏הם היו צועקים, צורחים, מרעידים את הקירות
‏כדי להודיע לי שאני לא צריכה לפחד יותר.
‏שאני לא חייבת לשנוא את עצמי ‏מפני שאני כאן והם לא.
‏כלומר, אם…
‏הם עדיין היו פה.
‏איזה חבר לא היה עושה את זה?
‏מה לעזאזל?
‏מצטערת, לא הצלחתי למצוא את תג המחיר.
‏הכול בסדר כאן?
‏לא מצאתי את התווית.
‏אני אמשיך מכאן.
‏אני צריכה בדיקת מחיר על פטיש.
‏קופה אחת, בדיקת מחיר על פטיש.
‏אלוהים…
‏אוי, אלוהים. אמש?
‏אמש. אלוהים!
‏אלוהים. גם לך זה עבד!
‏גברת?
‏תראו אותך. חשבתי שזה לא… חשבתי שזה לא עבד.
‏מה עבד?
‏הטקס, נסיגה ספונטנית.
‏אתה כאן. אתה פה, אמש!
‏שמי לוק, גברת.
‏כמו שכתוב על התווית כאן.
‏אני לא… ‏-אני…
‏הכול בסדר? ‏-אני לא מבינה.
‏אני חושב שהאישה הזאת צריכה קצת עזרה.
‏אתם…
‏אתם צוחקים עליי?
‏לוק, כדאי שנתקשר למישהו. ‏-כן, רעיון טוב.
‏כן, היי. אנחנו בחנות המשחקים ברחוב הראשי.
‏יש כאן אישה. היא מבולבלת במקצת.
‏יכול להיות שהיא תצטרך עזרה.
‏באתי ברגע שיכולתי. מה הבעיה?
‏את בסדר, גברתי?
‏לא רציתי.
‏באמת שלא.
‏ספרי לנו מה קרה.
‏היא פשוט קפצה אחריו,
‏אבל כשהם לא צצו מייד, ‏עשיתי את הדבר היחיד שיכולתי לחשוב עליו.
‏גם אני צללתי למים, ‏אבל לא מצאתי אותו בשום מקום.
‏שלום, אניה.
‏השעה חצות, חברתי.
‏כרגיל, אנחנו משדרים אלייך ‏בשידור חי מהמסדרון.
‏ואני שמחה לדווח שסטנטון מתחרפנת.
‏היא לא דיברה עם אף אחד מאיתנו ‏מאז שהיא ראתה אותנו במרתף.
‏ובטח שאסור לנו להיכנס לספרייה עכשיו.
‏אבל דיברתי עם מארק והוא אמר לי ‏שהיא אמרה שזה בסדר.
‏אז הפעם הם יודעים שאנחנו פה.
‏ונצקי רוצה להצטרף?
‏אילונקה, התפילה. ‏-סליחה.
‏לאלו שקדמו לנו, לאלה שיבואו אחרינו.
‏לחיינו עכשיו, ולאנשים שמעבר.
‏לאלו שקדמו לנו, לאלה שיבואו אחרינו. ‏-לאלו שקדמו לנו, לאלה שיבואו אחרינו.
‏לחיינו עכשיו ולאנשים שמעבר. ‏-לחיינו עכשיו ולאנשים שמעבר.
‏נראים או בלתי נראים, פה, אבל לא פה.
‏-נראים או בלתי נראים, פה, אבל לא פה.
‏אז שלשום היה לנו את קווין, ‏וספנס היה אתמול.
‏והערב יש לנו משהו מאוד מיוחד עבורך.
‏נצקי?
‏היי, אניה, הבאתי לך את זה.
‏שאלתי אנשים אחרים ‏כי היו דברים שלא ידעתי עלייך.
‏את פשוט מלאת סודות.
‏טוב, קדימה. "זה ליל הטקס.
‏כולנו שרים סביבך.
‏ואז זה קורה. הבזק של אור.
‏נעלמת מהחדר, לא היית.
‏ולמשך שבוע, בדיוק כמו ג'וליה ג'יין,
‏אף אחד לא מוצא אותך.
‏אבל אז הופעת שוב.
‏נרפאת, בריאה, בדיוק כמו שג'וליה נרפאה.
‏סטנטון מציגה בפנייך את האפשרויות, ‏אבל נשארת בברייטקליף
‏במשך כמה שבועות נוספים. ‏חזרת על הטקס בשביל כל אחד מאיתנו.
‏וזה עבד.
‏בשביל כולנו.
‏אנחנו משתלטים על קומה שלמה בדירה.
‏זאת פלישת המטופלים מברייטקליף
‏עם פיקוח על שכר הדירה ‏פלוס המחאות נכות, פלוס… "
‏חשבתי שנשאיר את החלק הזה לאחרי הטקס.
‏אני מספרת את הסיפור. בסדר?
‏סליחה, אניה. ‏-זה בסדר.
‏"הנקודה היא, ‏שזה זול מאוד ונוכל לגור שם לנצח.
‏את נרשמת למכללה ומקבלת רגל תותבת,
‏כדי שתוכלי לחזור לקחת שיעורי ריקוד.
‏אחרי חזרת ריקוד פנטסטית יום אחד…
‏מי נכנס אם לא חבר הילדות הוותיק שלך…
‏רט.
‏אתם מתפייסים.
‏ומוצאים לכם בית.
‏אבל זה בית עם גדר לבנה.
‏ושם אתם נשארים…
‏במשך שנים על גבי שנים…
‏יש לכם ילדים. "
‏סנדרה נעזרה בתמטיקה כדי לקבוע בדיוק כמה?
‏שניים וחצי ילדים יפים. ‏-הוא צוחק.
‏עם תינוקות, תמיד מעגלים למעלה. שלושה.
‏ורועה גרמני. ‏-ורועה גרמני צמרירי, לפי שרי.
‏פספסתי משהו?
‏המכונית.
‏זה ג'יפ ורוד ‏עם גולגולת צבועה על מכסה המנוע.
‏מושלם.
‏ושם תבלי את שארית חייך עם משפחתך.
‏בטוחה, מאושרת ונאהבת.
‏וקנינו את הבתים האחרים ברחוב, אז…
‏מה קורה?
‏את נכנסת לפרברים.
‏חברים ותיקים רודפים אחרייך ‏לארוחות ערב שבועיות,
‏ואין שום דרך מילוט.
‏זה כל מה שיש לי להלילה.
‏אילונקה דואגת לסיפור מחר, אז…
‏מחכה לך פינוק.
‏לילה טוב, אניה.
‏לילה טוב, חברה. ‏-שינה ערבה.
‏לילה טוב, דוכסית.
‏לילה טוב, אניה.
‏רק את ואני כאן עכשיו.
‏אני מקווה שלא השארתי אותך ערה מאוחר מדי.
‏רציתי להגיד כמה דברים.
‏שותפה לשותפה.
‏רק רציתי להגיד שאני מצטערת
‏על הטקס.
‏כשהתעלפת, אני…
‏מעולם לא הייתי בפאניקה כל כך.
‏היית צריכה לראות את סטנטון.
‏כן, אני לא יודעת אם היא אי פעם ‏תדבר איתי שוב.
‏היא אמרה מילים שרק את יכולת ללמד אותה.
‏אני מקווה שתוכלי לסלוח לי.
‏זה כל כך לא הוגן, לעזאזל.
‏מה קורה לך. מה קורה לנו.
‏אז…
‏אני מקווה שתשמעי אותי כשאני אומרת…
‏שכולנו איתך שם.
‏ותמיד נהיה.
‏תודה.
‏את לא לבד.
‏הכול יהיה בסדר.
‏לילה טוב, אניה.
‏לילה טוב.
‏לא, תודה.
‏אני רוצה להרגיש אותן.
‏מישהו אמר פעם…
‏"אדם צריך למות בגאווה
‏כשכבר אי אפשר לחיות בגאווה."
‏פרידריך ניטשה.
‏פעם הייתי מצטיינת הכיתה…
‏בחיים אחרים.
‏חיים קצרים.
‏"זה לא פרק הזמן, אלא עומק החיים."
‏זה היה ראלף וולדו אמרסון.
‏והחברה שלך, היא…
‏את יודעת, היא חיה חיים עמוקים.
‏והיא הייתה אדיבה, אפילו כשכאב לה מאוד.
‏קשה לעשות את זה.
‏זה יפהפה.
‏כן, לפעמים היא הייתה…
‏ממש כלבה עוקצנית וחזקה על גלגלים מזוינים.
‏אבל גם זה היה יפהפה.
‏ראלף וולדו אמרסון. ‏היה לו עוד אחד שתמיד אהבתי.
‏"זהו סוד העולם
‏שכל הדברים מתקיימים ולא מתים,
‏אלא פורשים קצת מהעין…
‏ואחר כך…
‏חוזרים שוב."
‏וג'ון לנון אמר פעם משהו כמו…
‏"מוות הוא רק לצאת ממכונית אחת ‏ולהיכנס למכונית אחרת."
‏אתה יודע מה אני אומרת?
‏לעזאזל עם המכונית.
‏ולעזאזל עם הסרטן.
‏הכול?
‏היא הורישה הכול לך.
‏מה זה?
‏מלבד חשבון הבנק,
‏הביטוח, וכל מה שבחדרה של אניה,
‏זה כל מה שהיא השאירה.
‏לא אכפת לי מהכסף.
‏גם לה לא היה אכפת.
‏היא אמרה למה? ‏-ויש עוד דבר אחד.
‏אני צריכה שתגידי לי איפה ‏מצאת את זה, מה עשית למטה,
‏ולמה לא להעיף אותך מהבית הזה.
‏אל תחשבי לרגע שזה לא יקרה.
‏את לא מכירה אותי, אילונקה.
‏את לא יודעת כלום.
‏מצאתי את היומן בספרייה, למען האמת.
‏אם את מצפה לסיפור טוב יותר,
‏אני מצטערת לאכזב אותך.
‏ומה אנחנו עשינו במרתף?
‏בזבזנו את הזמן ‏בניסיון לשנות משהו שלא ניתן לשנות.
‏בזבזנו את הזמן של אניה.
‏וזה החלק הכי גרוע, כי כבר לא נשאר לה זמן.
‏אז אם את מתכוונת לזרוק אותי, ‏תעשי את זה עכשיו.
‏כי זה כל מה שאני יכולה להתמודד איתו היום.
‏טקס חמשת האחיות…
‏הוא לא עבד. ‏-לא בשביל אניה. לא, הוא לא.
‏לא, הוא לא. וזאת לא אשמתך.
‏הדברים האלה לא… זה לא כמו אפייה.
‏לא מדובר רק במילים ובמרכיבים הנכונים.
‏ניסית וזה חשוב. ‏זה היה חשוב לאניה. אני מבטיחה לך.
‏הקעקוע שלך.
‏מה הוא?
‏לכולנו יש כאלה.
‏זה לא זדוני. זה שעון חול.
‏לשעון החול הייתה משמעות רבה בעולם העתיק.
‏זאת הייתה אחת השיטות ‏המוקדמות ביותר לעקוב אחר הזמן.
‏את רואה ממה הוא מורכב?
‏ביוון העתיקה, ‏זה היה כדור הארץ וזה היה אוויר.
‏מה שלמעלה, גם למטה.
‏אבל העניין עם שעון החול, הדבר הכי חשוב…
‏הוא שאת יכולה להפוך אותו.
‏החיים יכולים לנצח.
‏זה מה שפראגון ניסו לעשות, הם פשוט…
‏הם הלכו לאיבוד בדרך.
‏איך את יודעת על פראגון?
‏הם באו לכאן מאותן סיבות שאנחנו באנו.
‏האדמה, המים, הקווים.
‏כל השמועות נכונות.
‏למטוסים באמת יש תקלות במכשירים
‏כשהם עפים מעל האזור הזה.
‏אגדות על ריפוי ממלאות את היערות האלה.
‏הם מביאים את העשירים, הגוססים, ‏הכתות מהעידן החדש, חובבי עב"מים,
‏וכמעט כל סוג של טירוף במהלך השנים.
‏אנחנו קבוצת נטורופתיים, ‏אז אנחנו עדינים כמו חתלתולים
‏בהשוואה לכמה מהאחרים שהגיעו לכאן.
‏חשוב לא להזיק.
‏אלא אם כן את חייבת.
‏אני צריכה… לזוז.
‏סטנטון כבר עצבנית.
‏ג'ורג'ינה נושאת עול, אין ספק.
‏אולי יום אחד היא תבין ‏שהיא יכולה להניח אותו.
‏- רט 206-142-2195 -
‏מצטערים, לא ניתן לבצע את השיחה כפי שחויגה.
‏אנא בדקו את המספר וחייגו שוב, או התקשרו ל…
‏אני…
‏אני מצטער על…
‏אני פשוט מצטער.
‏מה היא רוצה שנעשה איתם?
‏היא לא אמרה.
‏לפחות לא בטופס שלה.
‏והיא השאירה את זה.
‏עוד לא פתחתי את זה.
‏קדימה.
‏"לאלו שקדמו לנו, לחיינו עכשיו, ‏ולאלה שיבואו אחרינו.
‏נראים אך בלתי נראים, פה, אבל לא פה.
‏חשבתי רבות על התפילה הזאת,
‏והיא נדיבה מאוד, לעזאזל.
‏אז אני אפשט את הדברים.
‏בשבילנו, בשבילכם…
‏המשפחה שלי.
‏מכיוון שהוא התמסטל כל כך מהיוונים,
‏היוונים האמינו שכשאתה מגיע אל השאול,
‏שותים מנהר לתה, ושוכחים הכול.
‏בגלל זה אף אחד לא שולח סימן, כך אומרים.
‏תירוץ די עלוב, אבל הינה לכם.
‏אם מישהו יכול לשלוח סימן מהצד השני,
‏חד וחלק, אני הכלבה שתעשה את זה.
‏אז אם אתם קוראים את זה ‏ולא שמעתם כלום, תירגעו.
‏הכול פשוט אבדון.
‏תרימו בשבילי כוס ריקה הערב.
‏כי כעת אני לא שותה יותר.
‏אהבה לכולכם, אניה.
‏נ.ב. מצטערת על האפר. ממש דרמטי, נכון?
‏תסניפו אותו, תשתמשו בו לתיבול
‏או תפזרו אותו על הירח המזוין מבחינתי.
‏אני הפכתי לסופרנובה."
‏לעזאזל.
‏אני מתכוון, הכול.
‏הסימנים מהעולם שמעבר, הברית. הסיפורים.
‏זה מרגיש מטופש הערב, לא?
‏לחיי אניה…
‏שלא שותה יותר.
‏לחיי אניה שלא שותה יותר.
‏תמיד אהבתי ‏איך שהספרייה נראית כשהאורות כבויים.
‏בלי אורות ועם האח דולק. ‏זאת באמת הדרך לעשות את זה.
‏זאת אווירה מושלמת לפגישה של מועדון החצות.
‏כל השנים האלה זה תמיד נראה לי מצחיק
‏שאם אתם חושבים שאם אני לא עוצרת בעדכם,
‏זאת אומרת שאני לא יודעת.
‏אתם חושבים שאנחנו לא שמים לב ‏כשכל המטופלים שלנו מתגנבים בחצות?
‏נראה לכם שאחיות הלילה ‏לא שומעות את הקולות שלכם דרך הדלתות?
‏כמובן שאנחנו יודעים.
‏למה אתם חושבים שתמיד יש עצים באח?
‏אני אוהבת להירדם בידיעה שהאש הוצתה,
‏בידיעה שהמועדון פועל.
‏שנה אחרי שנה, הפנים משתנות.
‏אבל אולמות ברייטקליף מלאים בלילה
‏עם קולות של סיפורים שנלחשו.
‏קולות הסיפורים הם קולות החיים.
‏אני לא יודעת מה לעשות איתכם.
‏מה שעשיתם בחדר ההוא…
‏אני לא יודעת מה לעשות עם זה.
‏זה פשוט כמו לנעול את הדלתות.
‏הדלתות האלו, בטח.
‏ואת הדלתות לחדרים שלכם, ‏וזה מרגיש… לא בסדר.
‏יש לנו הסכם.
‏אני קובעת מעט מאוד חוקים.
‏ובתמורה, אני מציעה…
‏טוב, אתם יודעים מה זה כבר.
‏עצמאות, כבוד, זכות בחירה… ‏בבקשה אל תגרמו לי להתחרט על זה.
‏לא שוב.
‏אני אבקש שכולכם תחזרו למיטה עכשיו.
‏אחשוב על מחר.
‏אני מניחה שתוכלו למצוא ‏את דרככם בחזרה לחדרים שלכם. בסדר?
‏טוב…
‏אני מניח שזהו זה.
‏בואו נלך למיטה.
‏יש לי רעיון טוב יותר.
‏אבל סטנטון אמרה… ‏-אני יודעת מה היא אמרה.
‏אבל אני יודעת גם ‏שהיא לא תזרוק את כולנו מברייטקליף.
‏אילונקה, אולי הגיע הזמן ללכת לישון.
‏לא, לא נראה לי. עדיין לא.
‏תראו, אניה לא קיבלה לוויה.
‏לא הלוויה אמיתית, בכל מקרה.
‏אני חושבת שנתקן את זה.
‏"עוד נקודת מפנה תקועה בדרך
‏הזמן תופס אותך ביד ומכוון אותך לאן ללכת
‏אז תנצלו את המבחן הזה ואל תשאלו למה
‏אין זו שאלה אלא לקח שאפשר ללמוד עם הזמן
‏זה משהו לא צפוי אבל בסוף זה נכון
‏אני מקווה שעשיתם חיים
‏קחו את התמונות ואת המסגרות בראש
‏תלו אותם על מדף בבריאות טובה ובזמנים טובים
‏קעקועים של זיכרונות ועור מת עומדים למשפט
‏בשביל מה שזה שווה זה היה שווה כל הזמן
‏זה משהו לא צפוי אבל בסוף זה נכון
‏אני מקווה שעשיתם חיים
‏זה משהו לא צפוי אבל בסוף זה נכון
‏אני מקווה שעשיתם חיים"
‏היי, אתה בא?
‏בעוד רגע.
‏מה את עושה?
‏רק בודקת כמה זמן לוקח למים ‏לגרום לי לאבד תחושה.
‏סליחה.
‏לא, את בסדר.
‏תקשיבי…
‏אל תתחרפני.
‏זה לא משנה.
‏כולנו כאן…
‏אנחנו כבר מתים.
‏סליחה, זה…
‏זה לא יצא כמו שרציתי.
‏לעזאזל.
‏אני מצטערת, כבר מאוחר.
‏לא, אני לא מרגישה מעולה.
‏אני איבדתי בחורה ו…
‏היא הייתה אישה צעירה ויפה.
‏פשוט אישה צעירה אמיצה ונועזת.
‏וזה נפל עליי כל כך חזק. אני לא יודעת למה.
‏והילדים האחרים ניסו…
‏הם פשוט מצאו את כל ה…
‏הדברים הישנים האלה.
‏אבל זה לא מה שמשוגע.
‏הקטע הכי מטורף הוא ש…
‏התקשרו אליי שני רופאים.
‏קיבלתי שיחה כזו רק פעם אחת בחיי,
‏ואני לא יודעת איך לעכל את זה.
‏אחד מהילדים שלי הולך הביתה.
‏אני עוד לא יודעת את כל הפרטים.
‏הסתכלתי על תוצאות המעבדה וזה די…
‏ייתכן שהם לא סופניים.
‏אבל אני חושבת…
‏כלומר…
‏אני חושבת שנשלח מישהו הביתה.
‏ולכן…
‏כן, אני מעשנת ג'וינט ומתקשרת אליך.
‏אני רק צריכה לדבר עם מישהו.
‏כי אני פשוט לא יודעת מה לעשות פה.
‏אתה יכול לחכות?
‏מותק.
‏אני רעבה.
‏רעבה כל כך.
‏מותק.
‏יקירתי.
‏תרגום כתוביות: רועי שרון