СЕРІАЛ NETFLIX
Чорт.
Дасті став таким крутим. Убиває всіх поспіль.
Він цього не хотів.
Не те, що він колись хотів…
Але він не знав, що вдома буде хтось ще.
Може, хоч раз історія буде без гальорки?
Він не хотів убивати.
Особливо її, Хармоні.
Вона була дуже мила і в школі була до нього добра.
Але напередодні він отримав наказ…
Хармоні.
Опиратися марно.
Голоси уже вибрали дівчину, хоча Хармоні цього не заслужила.
Але ніхто з них не заслуговував.
І поки голоси на місці, він не помиляється.
Ти помиляєшся. На жаль, це так.
Вислухайте мене.
Він наш ровесник.
Убивця — підліток. Може, учень нашої школи.
Не може бути. Мені шкода.
-Ви навіть не прочитали. -А мені й не треба.
Усе вказує на те, що він молодий чоловік.
Місце злочину говорить про інше.
Скажімо так, мені це все знайоме.
Усе ідентично іншим вбивствам,
деталі яких не були оприлюднені.
І я не можу розкрити цих деталей.
Символ.
На картці.
Ти розумниця.
Ви вже такий зустрічали.
І через минулі вбивства думаєте, що вбивця старший?
Вони розпочалися 40 років тому.
-Скільки жертв? -Це не важливо.
-Скільки? -Більше за Дамера. Менше, ніж у Банді.
-Це серійний вбивця. -Ти це сказала. Я не говорила.
Я також не казала, що ким би він був, почерк його злочинів
анітрохи не змінився за останні 40 років до минулої ночі.
Гадаю, він знає, що ми за ним стежимо.
Він розуміє, що не зможе бігати від нас вічно.
Три детективи,
троє з нас займалися цією справою,
передаючи один одному, наче заразу.
Але цьому настав кінець. Я закрию справу.
Йому це сходило з рук десятки років, але зараз він старий і втомлений,
і я його дістану.
Тож, ні, люба.
Не хвилюйся за хлопчиків у школі.
Але зателефонуй, якщо побачиш
старигана на парковці.
ШКОЛА РУЗВЕЛЬТА
-Вона навіть не глянула. -Але твоя теорія має сенс.
Наша теорія.
Без тебе я б не впоралася.
Не кажи так.
Ага, вона переконана, що це чоловік похилого віку.
Гадаю, вона має рацію. Повинна мати.
-Математика та… -Що з математикою?
Знаєш що? Досить про це.
Слухай, мені час на тренування,
але сьогодні я заборгувала тобі побачення.
Справжнє.
Обіцяю, більше жодних убивць, нічого дивного.
-Тільки ти і я. -Мені сподобалося б.
Правда.
Дасті, так?
Добрий день. Так, вірно.
Вибач, що турбую.
Хотіла попросити про допомогу.
З радістю.
Твоя дівчина, Шила.
Вона сказала, що ти розумієшся на комп’ютерах.
Користуєшся «Ейнштейном»?
Усі користуються.
Мені цікаво. Якщо дорослий хоче завести обліковий запис,
або навіть кимось прикинутися в чаті,
він може відкрити будь-який обліковий запис, так?
І прикидатися кимось іншим, може, навіть дитиною.
Звісно.
Ти коли-небудь помічав щось подібне?
Там були акаунти, які здаються підозрілими?
Ні. Ну, нічого не спадає на думку.
Стійте, а ви…
Ви запитуєте, чи бачив я в чаті поліцейські облікові записи?
Ви під прикриттям у чатах?
Якщо так, то це безумство.
Просто геніально. Це так?
Якщо так, то ми лише спостерігачі.
Тобі нема про що турбуватися.
Сподіваюся, що ні.
Який у тебе нік у чаті?
Які ніки використовують люди?
Люди вашого віку.
Вибираєш своє ім’я чи прізвисько?
Я, ми просто намагаємося розібратися.
Це може бути що завгодно.
Скажімо, я хочу бути схожою на когось твого віку.
Я це маю на увазі.
А в тебе який?
Дасті-С-1980.
А інших облікових записів немає?
Ні. Тільки один.
Гаразд.
Якщо в тебе є ще кілька хвилин, я б дуже хотіла докладніше дізнатися,
як працюють функції чату.
Ти все на мене дивишся.
Так.
Мені дуже подобається дивитись на тебе.
Ще раз дякую.
Ти був молодцем весь цей час.
Ти не мусив допомагати мені з моїм маленьким розслідуванням.
Але ти все одно допоміг.
Навіть якщо ти кепкував із мене.
Я ціную це.
Ти був чудовий.
Я не…
кепкував із тебе.
Шила.
Тобі не варто тут бути зі мною.
Дивна репліка, але гаразд.
Ти заслуговуєш на краще. Правда.
Шила.
Тільки не вона.
Шила.
І якщо хочете почути захопливу кінцівку,
вам доведеться…
-Прожити ще трохи. -Прожити ще трохи.
Як жорстоко.
Чорт. Не знаю, як ти це робиш,
але мені шкода хлопця, котрий повбивав цілу паралель.
Що ж, народ, солодких снів сьогодні не чекайте.
-Непогано. -У мене є дещо.
Якщо ви ще не втомилися.
Подвійна історія.
Давно ми такого не мали.
Тільки якщо ти готова, Аню.
Ну, якщо в тебе є історія, то ще як готова.
Добре.
Вона ще не є остаточною, досить дивна,
але, гадаю, ми її зрозуміємо.
-Називається «Відьма». -Я вже розумію.
Стривай, «відьма» чи «сучка»?
Ця історія про магію й кохання.
Про сім’ю та про долю.
І найбільше…
Що ж, найбільше,
це історія дівчини, яка хоче врятувати когось.
Імані була відьмою.
Як і всі жінки в її роді. Так давно, наскільки всі пам’ятають.
Хтось перевтілювався, хтось міг левітувати.
Імані та її мама були цілительками.
Але про це пізніше.
Сьогодні про їхній другий дар.
Усі жінки в сім’ї Імані вміли це.
Те, що її мама називала «ясновидінням».
Не намагайся зазирнути на дно озера.
І не дивися на те, що зверху.
-Я ніколи не навчуся. -Навчишся.
Може, ясновидіння — не моє.
Якщо ти вмієш, це не означає, що я теж.
Ти можеш. Просто комусь це легше дається.
Ти близька. Цього разу я допоможу.
Ну ось.
Там лише дівчинка впустила морозиво.
А сенс?
Опиши її мені.
Мила дівчинка з хвостиками, рожеве плаття.
Як вона?
Так. Це вона.
Допоможемо їй чи ні?
Гей, дівчинко, стережись!
Я бачу майбутнє.
Це і є ясновидіння. Це…
Бачити майбутнє.
Непогано, правда?
Але поглянь.
Так, це інша частина уроку.
Усесвіт усе робить по-своєму.
Можеш скільки завгодно тягнути гумку.
Але зрештою вона повернеться в колишній стан.
Усесвіт упертий.
Як і ти.
Отже, так, ти бачиш майбутнє.
Але суть не в тому, щоб його змінити. Суть у тому, щоб зрозуміти його.
Ну й допомогти іншим зрозуміти їхнє майбутнє.
Ну, мені це принесло найбільше радості.
Якщо розтягнеш гумку трохи тебе трохи лясне.
Розтягнеш надто далеко — лясне сильно, буде боляче.
Боляче буде тобі самій. Ясно?
-Спробуємо ще раз? -Ні.
Треба йти. Перерва майже закінчилася.
-Але мамо, я тільки… -І сонце сідає.
Але послухай мене, це дуже важливо.
Потренуєшся ясновидінню — і навчишся.
Але не роби цього ночами.
Чуєш?
-Зробиш добро. -Чому?
Коли навчишся, то зможеш допомогти багатьом.
Так і треба, моя дівчинко.
Але пообіцяй мені одне.
Чому?
Буде ще час на пояснення.
Поки що скажемо так: це небезпечно.
Пообіцяй мені.
Добре. Обіцяю.
Гаразд.
Проведи мене назад.
ШВИДКА ДОПОМОГА
Вогнепальна в живіт. Показники слабкі.
Підібрали на перехресті
близько 8 або 10 хвилин тому.
Бувай, люба. На холодильнику гроші на піцу.
Один, два, три, чотири, п’ять.
Мені шкода, доку.
Так.
Будемо оголошувати.
Час смерті…
Подивіться на неї.
Вона ровесниця моєї дочки.
Ви пробували.
Ви зробили все, що могли.
Так.
Вийдіть, будь ласка.
Я знаю, мамо. Знаю.
Але це особливий випадок.
Усе буде гаразд.
Я буду в нормі.
Мамо?
Мамо!
Допоможіть!
СТОРОННІМ ВХІД ЗАБОРОНЕНИЙ
Після похорону, коли всі родичі
вже повернулися до себе додому,
Імані принесла прах матері до озера.
Це місце пов’язувало їх сильніше за інших.
Але Імані шукала відповіді.
Наприклад, чому її мама намагалася зцілити ту дівчинку?
Навіщо так ризикувати?
Мама й раніше лікувала людей, відводила їх від смерті —
це був її дар.
Що пішло не так?
У горі вона забула застереження мами.
Не застосовувати дар уночі.
Але було надто пізно.
І коли місячне світло відбилося від води,
Імані побачила неймовірне видіння: хлопця, якого вона не зустрічала.
Імані не вірила в кохання з першого погляду.
Але якби вірила, то це було воно.
Довбані гроші на стіл.
Якого біса ти тут робиш?
Питаю: якого біса ти тут робиш?
Імані Бетель. Ти місяцями ходиш сюди й нудьгуєш.
Ми всі сумуємо за твоєю мамою.
-Але сьогодні ти їдеш із нами. -Жодних відмовок.
Мені не хочеться…
Це мені не хочеться чути заперечення.
Стрибай в авто. Поїхали.
-Негайно. -Нумо.
Скотті має ідею, і ми всі згодні.
Тож і ти погодься.
Погодься, Імані. Хоч раз у житті.
Не знаю, чого ви хочете, але я змушена відмовити.
Як грубо. Дай їй закінчити.
Ми знаємо одного хлопця.
Я знаю хлопця. Він тобі сподобається.
Я вже показала йому твою шкільну фотографію.
Зі шкільного альбому? Ні. Жодних знайомств. Дякую.
Ой, як ніяково. Ми під’їдемо до його будинку
через 15 секунд. І він вважає тебе симпатичною,
тож привітайся хоча б.
-Сьогодні вечір згоди. -Скажи так, Імані.
Скажи так, або ми покажемо всій школі твоє фото з конкурсу правопису.
Привіт.
Привіт. Я Бен.
Ти…
Розкажи мені про своє ім’я.
Це африканське ім’я. На суахілі.
Це означає «віра».
А Бен, здається, означає «син».
Мої батьки не дуже оригінальні.
Мене звуть Ренді.
Боюся запитати батьків,
що в біса вони хотіли цим сказати.
Ім’я та пояснення, усе одразу.
Розумію твого батька.
Що ж, тобі пасує, алконавте.
Ти на нього так дивишся. Бентежиш його.
Ні, я не…
Не знаю. Мені здається, я тебе звідкись знаю.
Ці слова я мав би говорити.
Ні, серйозно. Я збирався так сказати. Просто краще не вмію.
Ну, тепер ти з ним знайома, тож поїхали вип’ємо?
-Поїхали. -Так.
Я пригощаю. Що візьмемо?
АЛКОГОЛЬ
Не треба. Не ходи туди.
Ні, все гаразд. Ви ж запросили. Я купую.
Ні, тобі не можна туди.
Вона вичерпала запас «так».
Куди завгодно, тільки не сюди. Туди нікому не можна.
Неповнолітнім продають лише тут.
Отже, Бену протеїновий шейк.
Пару літрових пива. І коньяку?
-Так. -Що-небудь ще?
Скотті. Серйозно.
-Що? -Будь ласка, не треба.
Я повернуся. Швидше, ніж ти можеш сказати «ні».
Розслабся, Імані. Усе нормально.
Так. Напевно, твоя правда.
Вибач.
Нічого.
Якого біса?
Скотті!
ВИНО, МІЦНИЙ АЛКОГОЛЬ, ЛІД
Допоможіть!
На поміч!
Сказали, стан важкий, і що нас до неї не пустять.
Звідки ти знала?
Що я знала?
Ти сказала їй не входити туди. Як ти дізналася?
Я не знала.
Я не…
Вибачте.
Вона не могла сказати.
Не знала як.
Не знала, як сказати, що вона відтягнула гумку
так далеко, що вона могла відскочити на будь-кого з них.
А вона навіть не зрозуміла, як і чому вона про це знала.
Чим довше вона бачила Бена, тим було гірше.
Її подруга Скотті бореться за життя на іншому кінці міста,
а вона гуляє з хлопцем, який мав померти тиждень тому.
Але все-таки від побачення вона не відмовилася.
На кілька баксів заправлюся, інакше не вистачить.
Тут не приймають карти. Потрібно заплатити готівкою.
Я заплачу.
-Ти впевнена? -Так.
Залишайся там. Піду оплачу бензин.
Але квитки в кіно купуєш ти.
П’ять на четверту.
П’ять на четверту, будь ласка.
Ви в порядку?
М-м-м.
Так. П’ять на четверту. Готово.
Ви в порядку?
Іди.
І вона відчула.
Розтягнута гумка знову хльосне.
З усієї сили, цього разу в неї.
-Аню. -Боже. Ні.
Вона жива.
Ми ж не можемо…
Що мені робити?
Що робити?
Це сепсис. Крайня реакція організму на інфекцію.
Її тіло шкодить своїм тканинам.
Знаю, Бог має план…
для всіх, але…
Може, не сьогодні?
До біса Його план. До біса рак.
Милосердя? Боже, помилуй її.
Коли я сюди приїхав, Аня була тут.
Вона просила сказати їй, якщо хтось буде знущатися з мене.
Ніхто не знущався.
Сподіваюся, з неї також.
Навіть не думайте.
Тільки не з неї.
Сподіваюся, буде легко.
Наскільки можливо.
Сподіваюся.
Смерть…
стає знайомою.
Вона…
мешкає тут.
Відчуваєте? Вона живе тут.
Якщо вона прийшла за Анею,
нехай не влаштовується.
Сподіваюся, все буде легко та швидко.
Просто пройде кімнатою.
Ні.
Надія слабка?
У кожного з нас є вирок.
І що, сидіти й чекати, поки це станеться з нами?
Неначе хвороба сидить і каже:
«Встань на коліна, заплющ очі і чекай, поки я буду готова».
А ми говоримо: «Сподіваюся, буде легко»?
Я не збираюся вмирати, благаючи свій рак або рак Ані не мучити нас.
Я чекаю на рак з коктейлем Молотова й мачете.
І якщо смерть зробить хоч крок до Ані,
cподіваюся, вона вп’ється зубами в її мерзенну зморшкувату пику.
Мені байдуже, чого це варте.
Якщо є спосіб врятувати її, мене, нас…
Я спалю світ до пня.
Ось що означає любити її.
Я розумію, що ти відчуваєш.
Правда.
Але мені треба дещо сказати, і я прошу тебе дослухатися.
Це від нас не залежить.
Ми не створюємо правил
і ми не можемо змінювати результат.
І коли люди намагаються
знайти короткий шлях,
якийсь пролаз,
перевагу над життям чи смертю.
Люди можуть постраждати.
Люди можуть бути такі одержимі ідеєю подолати смерть,
що руйнують собі життя.
І коли це не спрацює…
і Аня помре…
а ти ще й не почала звикати до думки…
як тобі буде?
Що ти відчуєш, якщо так довго боролася?
Ти не використовуєш час…
щоб прощатися.
Як вона? Їй краще?
Жахливо, що вона ізольована.
Справа не в ізоляції.
А в одужанні та захисті вас усіх.
Не сепсис заразний, а інфекція, що викликала його.
Ти можеш увійти туди, лиш одягни маску.
Знаєш, коли я тільки-но приїхала,
я так хотіла тобі сподобатися.
Щоб ти була до мене добра.
Та тепер хочу, щоб ти мене матюкнула.
Прокинься і вилай мене.
Скажи, яка я дурепа, що так почуваюся.
Я просто хочу подякувати.
За те, що сперечалася зі мною.
Що сумнівалася в моїх дурних ідеях.
За те, що мені була сестрою.
Якщо ти все-таки підеш,
думаю…
я постараюся з цим змиритись.
Якщо ти цього хочеш.
Я люблю тебе.
Я хочу…
жити.
Вона прийшла до тями!
Ось і ти.
Рада тебе бачити, Аню.
Вона отямилася.
Це ж добре?
Звісно.
Це означає, що вона виживе, чи…
Що це означає?
Це означає, що вона прокинулася. Це добре.
Вона тебе чує й може відповісти.
Це дар, Ілонко. Не уявляєш, який.
Але як я вже говорила, ми не боремося з гравітацією.
Ми намагаємося зробити приземлення максимально м’яким,
красивим та мирним.
Ілонко.
Добрий день.
Я побачила тебе на моніторах.
Вийшла привітатися.
Мені так шкода.
Я знаю, як це, коли твій друг вислизає від тебе.
Я знаю, як це.
І вона сказала, що не можна подолати гравітацію.
Хороша порада.
А ти прийшла сюди.
Чому?
Якщо…
це…
Це щоденник дівчини, яка жила тут дуже давно.
Її звуть Джулія Джейн.
І вона тут зцілилася.
А цей належав іншій дівчині, ще раніше.
Дівчині, чия мати всім своїм серцем вірила,
що це місце особливе.
Аня на межі прірви,
і може впасти будь-якої миті.
Якщо є хоч якийсь шанс,
якби я могла їй допомогти,
хоча б якось…
Це не безумство.
Слухай.
Що ти чуєш?
Не знаю.
Це природа.
Вона проста.
Птахи, жуки. Ти чуєш спів істот.
Простих істот. Настільки простих, що ми ігноруємо їх,
а вони ж щодня не підкоряються гравітації.
І це нормально.
Малі, дурні комашки кидають виклик гравітації, не замислюючись.
І це не безумство. Це природно.
Кажуть, що не можна опиратися гравітації,
а повітря ширяє над їхніми головами.
Люди платять купу грошей, щоб у них вставили голки.
Акупунктура, акупресура,
ароматерапія, вушні свічки, інфрачервона терапія.
А це не безумство. Це нормально.
Повністю нормально. Це кіоск у торговому центрі.
Люди набиваються в церкви, щоб зцілюватися вірою,
відправляють чеки Біллі Грему щоб він помолився за зцілення.
І це не безумство. Це віра.
Якщо тільки це один Бог, той самий Бог.
А мудрість…
яку люди збирали тисячі років,
що допомагала нам жити, поки ми не стали отруювати повітря,
землю та наші тіла.
Оце безумство. Звісно.
Світ збожеволів багато років тому, і лише небагато з нас
змогли прийти до тями,
а цей божевільний світ називає нас божевільними, так?
Тут дуже багато всього.
І довкола теж.
Якщо набиратимеш воду,
потрібно трохи менше як чотири літри.
І нам варто поговорити про п’ятьох сестер.
Гадаю, ти вже прочитала.
Скільки там жінок, крім вас із Анею?
Шері, Нацукі та…
Сандра.
Чотири, а зі мною це п’ять.
Бачиш? Який збіг?
Боже мій.
-Це «Парагон». -Ні.
У «Парагону» були проблеми, він зійшов із рейок.
Ця річ набагато старша за «Парагон».
Не треба дивуватися. Ти прийшла сюди не просто так.
Радій, що ти маєш рацію.
Ілонко, ти маєш рацію.
Слухай уважно.
Якщо хочеш врятувати подругу,
ти маєш робити так, як я скажу.
-Ні. Нізащо. -Вислухай мене.
Добре, що не я один так думаю.
Не хочу здатися боягузом,
але мені страшно робити таке.
Тож дякую, що сказала першою.
Ти ж не думаєш, що спрацює?
Чому ні?
Це не божевільніше за все інше.
І гадаю, це працювало. Це й раніше тут працювало.
І це не моя ідея.
Це все зі стародавнього світу.
-І ти хочеш провести ритуал… -Сьогодні.
Але це маячня.
Тоді тобі нема чого втрачати.
Що з того, що ми кілька хвилин витратимо на маячню?
-Ми так щовечора робимо. -А якщо нас зловлять?
Що вони можуть зробити, вбити нас?
Справді думаєш, що це спрацює?
Я думаю, Аня вибила б дияволу зуби за кожного з нас.
За будь-кого.
І якщо це спрацює,
навіть якщо існує один шанс з тисячі чи мільйона,
вона того варта.
Та гаразд. Це божевілля.
Це схоже на божевільне марення.
А я за.
Якщо це нісенітниця, то лише витратиш час.
А це менше, що ми можемо зараз запропонувати.
Їй потрібен час.
Я за.
Можна скільки завгодно говорити, що це маячня, але…
Аня й Рейчел обидві говорили, що бачили тінь або щось таке,
а Ілонка казала, що бачила стареньку.
Щоночі тут мені сняться дивні сни.
Тож, можливо, з безумством не все так просто.
Але якщо тут є якась магія, хоч якась…
направимо її на Аню.
До біса.
Може, ангели зрештою є.
Якщо є, то я хочу, щоб вони були на нашому боці.
Усі технології схожі на магію, поки не вивчиш їх…
Я теж у справі.
Я забула, що є нормальним,
тому що мені все це здається цілком розумним.
Гаразд.
До біса.
Дамо дияволові в зуби.
Але ви не з дияволом граєте. А з Богом.
Послухайте себе.
Давні язичницькі ритуали, жертвопринесення кров’ю.
Ще якась стара книга, написана клятими сектантами.
Це хибні ідоли, хибні боги, великий обман.
Із таким краще не жартувати… вибачте.
З таким краще не зв’язуватися. Це точно.
Тому що той світ, світ поза тілом,
світ духів, покликаний рятувати не тіла,
а душі.
Якщо влізти туди, почати відчиняти двері,
набирати не ті номери,
хтось точно відповість.
Це серйозно та дуже небезпечно. Тож ні. Я пас.
-Сандро, ти нам потрібна. -Ні, вам потрібно зупинитися.
В ім’я любові до Ані. Ви повинні зупинитися.
І не наражай себе і всіх нас на реальну, смертельну й духовну небезпеку.
Будь ласка.
Можна увійти?
Вибач за те, що було. Напевно, всі на мене гніваються.
Ні, не гніваюсь.
Тебе надіслали мене переконати?
Вони не знають, що я тут.
Ти так акуратно, але наполегливо
намагаєшся запросити всіх нас у свою віру…
Упевнена, тобі самотньо.
Я часто про це думаю.
Це втомлює.
Ти не віриш Ілонці, але якщо зробиш це з любові,
хіба Бог тебе не зрозуміє?
Не можу.
Я не можу переставати бути віруючою, коли зручно.
Віра так не працює.
Я маю бути вірна своїм переконанням.
Адже ми тут як одна родина.
Ближче, ніж кров.
І одна з нас потребує допомоги.
Я молюся за неї.
І правильно.
Але ти ні в що не повинна вірити.
І не повинна нічого робити.
Просто прийди.
Ілонко.
Ілонко, ти в нормі?
Що відбувається?
Ілонко!
Ні!
Ілонко!
Прошу!
Ілонко!
Господи.
Господи. Допоможи мені.
Привіт.
Ми звільняємо тебе.
Привіт, красуне. Це втеча.
-Так, чорт забирай. -Ми по тебе.
Потерпи. Ми спробуємо все виправити.
Зустрінемося внизу.
Ми це зробимо.
Я нарешті знаю як.
Ми врятуємо тебе.
Ти зрозуміла?
Ми хочемо…
НЕ ТРЕБА
Нагорі все тихо. Ні звуку.
-Ви все принесли? -Так, усе є.
Добре. Буде дивно, але знай,
все це тому, що ми тебе любимо.
Чорт, новенька. Так і знала, що твоя любов така дивна.
Дякую.
Гаразд.
Одягти мантії, стати в коло.
Спочатку назвемо їхні імена.
Панацея.
-Панацея. -Панацея.
Гігіея.
-Гігіея. -Гігіея.
Іасо.
-Іасо. -Іасо.
За вами ж не було хвоста?
-Не було. -Народ, якщо це нічна медсестра,
і вони не спустять ліфт назад…
-Повинна бути кнопка виклику, так? -Ні.
Я не бачила.
Слава Богу. Це лише Сандра.
Сандра. Прийшла.
Ви почали?
Щойно. Ти з нами?
Тут було щось дивне, коли ви приїхали?
Наприклад?
Ні, все нормально.
Я така рада, що ти з нами.
Я з вами. Але тільки про всяк випадок…
Щоб переконатися, що ви обережні. І взяти участь по-своєму.
Але гаразд, я тут.
Я тут.
Так.
Акесо.
-Акесо. -Акесо.
Аглая.
-Аглая. -Аглая.
Ми закликаємо вас, п’ятьох сестер, дочок Асклепія та Епіони.
Ми закликаємо вас зцілити нашу сестру, Аню.
Усі взяли приношення?
Моє приношення.
Для мене це символізує дім.
Усі, хто мене зустрічав, відкинули мене.
Я почувалася покидьком.
Але моя прийомна мати, Меггі, коли побачила мене…
не відпускала мене.
Вона хотіла мене.
Вона взяла мене додому, і вони з Тімом дали мені цей браслет.
Я торкалася його щодня, відколи вона померла.
Я люблю тебе.
Я теж тебе люблю.
Це я отримав за перший забіг на 400 метрів.
Вистрілив пістолет, і присягаюся…
я не біг, а літав.
Це нагадує мені про свободу.
І силу…
і відчуття непереможності.
Для Ані.
Найсильнішій людині, яку я зустрічав.
Тут усі фільми, що ми дивилися.
Ділили попкорн.
Кожна суперечка про те, чи зможе Веслі зрівнятися з Дензелом.
У цій зв’язці всі мої стосунки з мамою.
Чорт. Я люблю тебе, Аню.
Ти знаєш, що так не передається?
Мені все одно.
Її звали Маргарет Рейні, і це була наша фішка.
М’ячики літали по класу щоразу,
коли вчителька відверталася.
Ми були круті.
Не одразу зрозуміла, але я зберегла всі до єдиної…
усі записки, які вона мені писала.
Я любила її.
І я ніколи в цьому не зізнавалася.
Це все, що я знаю про любов.
І дарую це тобі, Аню.
Це мій тато.
Тоді він переїхав до Орегону.
Єдиний індус у місті, але посміхається.
У нього такий вираз: «Тільки спробуй, мерзото».
Такий мій тато.
І це моя улюблена річ.
Це з дуже темного часу мого життя.
Мені тоді пощастило, я вижила.
Тоді я ще не знала, наскільки буває погано.
Це від авто, що ледь не збило мене, і я вижила.
Сподіваюся, це везіння перейде до тебе, Аню.
Це подарунок хлопця, дуже особливого хлопця.
Ми кохаємо одне одного,
але я не могла, тобто мені було не можна, тож ми зупинилися.
І ніхто про це не знає, лише Бог…
Якщо п’яти сестрам чи комусь
ще потрібна інформація про те, що це означає,
можу запитати свого хлопця, бо він у курсі.
Для Ані.
Оце так, Сандро.
А це чиє?
Нам були потрібні п’ять сестер.
Кров п’яти сестер та трьох братів
для нашої сестри Ані.
Вибач.
-Буде холодно. -Гаразд.
-Панацея. -Панацея.
-Гігіея. -Гігіея.
-Іасо. -Іасо.
-Акесо. -Акесо.
-Аглая. -Аглая.
-Панацея. -Панацея.
-Гігіея. -Гігіея.
-Іасо. -Іасо.
Ще трохи.
-Акесо. -Акесо.
Будь ласка. Ще трохи.
Милостива Панацея,
дочка Асклепія та Епіони.
Перша лікарка, найшвидша цілителька.
Цілителька зламаних чоловіків і жінок.
Завдяки тобі кульгаві ходять, а хворі одужують.
Нехай вона зцілиться від цієї недуги, нехай вона одужає.
Народ?
Боже мій.
Переклад субтитрів: Юрій Обревко