‎UN SERIAL NETLIX
‎Rahat!
‎Dusty a devenit un dur ‎și-i omoară pe toți.
‎N-a vrut.
‎Nu vrea niciodată, dar…
‎nu se aștepta să mai fie cineva acasă.
‎Putem să terminăm o poveste ‎fără să întrerupem?
‎N-a vrut.
‎Mai ales pe ea, nu pe Harmony.
‎Era o fată drăguță ‎și se purta frumos cu el la școală.
‎Dar, cu o noapte înainte, ‎primise un ordin…
‎Harmony.
‎N-are rost să te opui.
‎Nu când vocea a ales o fată, ‎iar Harmony nu o merita.
‎Dar fetele nu o merită niciodată.
‎Și cât timp vocea există, ‎nu greșesc niciodată.
‎Greșești. Urăsc s-o spun, dar greșești.
‎Ascultați-mă!
‎E de vârsta noastră.
‎Ucigașul e adolescent. ‎Poate chiar elev la Velt.
‎Nu se poate. Îmi pare rău.
‎- Nici măcar nu l-ați citit. ‎- Nu e nevoie.
‎Totul indică faptul că e un tânăr.
‎Locul crimei spune altceva.
‎Să spunem doar că mi se pare ‎foarte cunoscut.
‎Identic cu alte crime
‎ale căror detalii ‎n-au fost făcute publice.
‎Nu pot spune care sunt acele detalii.
‎Simbolul.
‎De pe cartonaș.
‎Ești isteață.
‎Ați mai văzut simbolul.
‎Din cauza celorlalte crime, ‎credeți că e cineva în vârstă?
‎A început acum 40 de ani.
‎- Câte? ‎- Nu contează.
‎- Câte? ‎- Peste Dahmer, sub Bundy.
‎- E un criminal în serie. ‎- Tu ai zis-o, nu eu.
‎Și nici n-am zis că modul lui de operare ‎nu s-a schimbat deloc,
‎nici o literă și nici un cartonaș, ‎de 40 de ani până aseară.
‎Cred că știe că suntem pe urmele lui.
‎Cred că-și dă seama ‎că nu ne poate păcăli la nesfârșit.
‎Trei detectivi,
‎toți ne-am ocupat de cazul ăsta,
‎l-am dat mai departe ca pe o infecție.
‎Dar se termină aici. Se termină cu mine.
‎A scăpat nepedepsit zeci de ani, ‎dar acum e bătrân și obosit,
‎iar eu o să-l prind.
‎Așa că nu, dragă.
‎Nu-ți face griji ‎pentru băieții de la școală!
‎Dar sună-mă dacă vezi vreun bătrân
‎prin parcare.
‎LICEUL ROOSEVELT
‎- Nici nu s-a uitat la ea. ‎- Dar teoria ta e logică.
‎Teoria noastră.
‎Nu aș fi reușit fără tine.
‎Nu spune asta!
‎E convinsă că e un tip mai în vârstă.
‎Cred că are dreptate. Trebuie să aibă.
‎- Matematica și… ‎- Ce-i cu matematica?
‎Știi ce? Ajunge cu asta acum!
‎Plec la antrenament, dar…
‎îți sunt datoare cu o întâlnire diseară.
‎Una adevărată.
‎Promit, fără ucigași și fără ciudățenii.
‎- Doar noi doi. ‎- Mi-ar plăcea.
‎Serios.
‎Dusty, nu?
‎Bună ziua! Da, eu sunt.
‎Scuze că te deranjez la școală.
‎Mă întrebam dacă mă poți ajuta cu ceva.
‎Sigur.
‎Iubita ta, Sheila.
‎A zis că te pricepi la internet.
‎Folosești Einstein?
‎Toți o fac.
‎Vreau să știu dacă un adult ‎ar vrea să aibă cont Einstein,
‎să se dea drept altcineva ‎și să vorbească pe chat,
‎ar putea deschide orice cont ar vrea, nu?
‎Să se prefacă că e altcineva, chiar elev.
‎Sigur.
‎Ai observat vreodată așa ceva?
‎Există vreun cont care îți dă de bănuit?
‎Nu. Adică nu-mi vine nimic în minte.
‎Stați, mă…
‎Mă întrebați dacă am observat ‎conturile poliției pe Einstein?
‎Sunteți sub acoperire acolo?
‎Dacă da, e incredibil.
‎Ingenios, serios. Sunteți?
‎Dacă am fi, suntem martori tăcuți.
‎N-ai de ce să-ți faci griji.
‎Cel puțin, așa sper.
‎Care e contul tău?
‎Vreau să știu ce nume folosesc oamenii.
‎Cei de vârsta ta.
‎Preferi prenumele sau porecla?
‎Suntem la început și noi.
‎Poate fi orice vreți.
‎Să zicem că vreau să par ‎ca cineva de vârsta ta.
‎Asta încerc să aflu.
‎Tu ce cont ai?
‎Dusty-S-1980.
‎Mai ai și alte conturi?
‎Nu. Doar unul.
‎Bine.
‎Dacă mai ai câteva minute, ‎mi-ar plăcea să-mi explici
‎cum funcționează funcțiile chatului.
‎Te tot holbezi la mine.
‎Da.
‎Îmi place să mă uit la tine.
‎Mulțumesc din nou.
‎Ai fost minunat tot timpul ăsta.
‎Serios, nu era nevoie ‎să mă ajuți cu investigația mea.
‎Dar ai făcut-o oricum.
‎Chiar dacă doar îmi făceai pe plac.
‎Apreciez.
‎Ai fost grozav.
‎Nu-ți…
‎făceam pe plac.
‎Sheila.
‎Nu cred că vrei să fii aici cu mine.
‎Ciudată replică, dar bine.
‎Meriți ceva mai bun. Chiar meriți.
‎Sheila.
‎Nu ea, te rog!
‎Sheila.
‎Și, dacă vreți ‎să auziți sfârșitul palpitant,
‎va trebui…
‎- Să mai supraviețuim puțin. ‎- Să mai supraviețuim puțin.
‎Ce rău ești!
‎Fir-ar să fie! Nu știu cum o faci,
‎dar mă faci să-mi pară rău pentru un tip ‎care a ucis o clasă de elevi.
‎Ei bine, oameni buni, ‎asta ne va aduce vise plăcute.
‎- Bună povestea! ‎- Am și eu una.
‎Dacă nu cumva sunteți prea obosiți.
‎Poveste dublă.
‎De mult n-am mai avut așa ceva.
‎Doar dacă te simți în stare, Anya.
‎Dacă ai tu o poveste, ‎sigur că mă simt în stare.
‎Bine.
‎E ciudată și nu e completă,
‎dar cred că ne regăsim în ea.
‎- Se numește „Vrăjitoarea.” ‎- Eu mă regăsesc.
‎„Vrăjitoarea” sau „scorpia”?
‎Asta e despre magie și iubire, poate.
‎Și familie și soartă.
‎Și, mai mult decât orice…
‎Mai mult decât orice,
‎e vorba de o fată care vrea ‎să salveze pe cineva.
‎Imani era vrăjitoare.
‎Toate femeile din familia ei erau. ‎De foarte mult timp, din câte ne amintim.
‎Unele își schimbau forma, altele levitau.
‎Imani și mama ei erau tămăduitoare.
‎Ajungem și la asta.
‎Azi e vorba despre al doilea lor dar,
‎ceva ce toate femeile ‎din familia lui Imani pot face.
‎Mama ei îi zice „prezicere”.
‎Nu încerca să vezi până în fundul lacului!
‎Nu te uita la ce e deasupra!
‎- Nu voi reuși niciodată. ‎- Ba da.
‎Poate nu e pentru mine.
‎Dacă tu poți, poate a sărit o generație.
‎Poți s-o faci. Unora le e mai ușor.
‎Ești aproape. Te ajut de data asta.
‎Așa.
‎Totul ca să văd o fată ‎scăpând o înghețată.
‎Ce rost are?
‎Descrie-mi-o!
‎O fată ciocolatie drăguță, ‎păr ondulat, rochie roz.
‎Ca ea?
‎Da. Ea e.
‎O ajutăm sau nu?
‎Fetițo, ai grijă!
‎Văd viitorul.
‎Asta înseamnă prezicerea. Să…
‎Să vezi viitorul.
‎E destul de bine, nu?
‎Dar uite!
‎Asta-i partea a doua a lecției.
‎Universul are ‎un mod ciudat de a face ce vrea.
‎Tragi de elastic, îl întinzi.
‎Dar, la un moment dat, ‎va reveni la forma inițială.
‎Universul e încăpățânat.
‎Cam ca tine.
‎Deci, da, poți vedea viitorul.
‎Dar nu trebuie să-l schimbi. ‎Trebuie să-l înțelegi.
‎Să-i ajuți pe alții ‎să-și înțeleagă viitorul.
‎Asta mi-a adus cea mai mare bucurie.
‎Dacă tragi puțin de elastic, ‎se va întinde puțin.
‎Dacă tragi prea mult, ‎când revine va durea.
‎Te va durea. Mă auzi?
‎- Mai încercăm o dată? ‎- Nu.
‎Trebuie să plecăm. Pauza e aproape gata.
‎- Dar, mamă… ‎- Soarele apune.
‎Ascultă-mă, pentru că e important.
‎Continuă să exersezi ‎și o să devii mai bună.
‎Dar nu prezice noaptea!
‎M-ai auzit?
‎- Poți face mult bine. ‎- De ce?
‎Poți ajuta mulți oameni dacă te pricepi.
‎Și așa și trebuie, fata mea.
‎Dar promite-mi asta!
‎De ce?
‎Avem timp să discutăm.
‎Deocamdată, să spunem că e periculos.
‎Promite-mi!
‎Da, doamnă. Promit.
‎Bine.
‎Condu-mă înapoi la muncă!
‎URGENȚE
‎Împușcată în abdoment. Semne vitale slabe.
‎Am luat-o de la intersecția ‎High Street cu 35,
‎acum opt minute, poate zece.
‎Te iubesc. ‎Sunt bani pe frigider pentru pizza.
‎Unu, doi, trei, patru, cinci.
‎Îmi pare rău, doctore.
‎Da.
‎Ajunge.
‎Ora decesului…
‎Uită-te la ea!
‎E de vârsta fiicei mele.
‎Ai încercat.
‎Ai făcut tot ce-ai putut.
‎Da.
‎Lăsați-mă singură, vă rog!
‎Știu, mamă.
‎Dar e un caz special.
‎O să fiu bine.
‎Mamă?
‎Mamă!
‎Ajutor!
‎ZONĂ INTERZISĂ SAU ȚINUTĂ OBLIGATORIE
‎Într-o noapte, ‎după ce s-a terminat înmormântarea
‎și toată familia extinsă ‎s-a întors de unde venise,
‎Imani a dus cenușa mamei ei la lac,
‎unde s-au simțit cele mai apropiate.
‎Dar Imani voia răspunsuri:
‎ de ce a încercat mama ei ‎s-o vindece pe fata aceea?
‎De ce a riscat?
‎Mama ei a mai vindecat oameni. ‎I-a salvat de pe marginea prăpastiei,
‎era darul ei.
‎Ce s-a întâmplat?
‎Îndurerată, ‎a uitat avertismentul mamei ei.
‎Nu prezice niciodată noaptea.
‎Dar era prea târziu.
‎În timp ce lumina lunii ‎se reflecta în apă,
‎Imani a avut o viziune incredibilă ‎a unui băiat pe care nu-l cunoștea.
‎Imani nu credea ‎în dragoste la prima vedere.
‎Dar, dacă ar fi crezut, asta ar fi fost.
‎Pune banii pe masă!
‎Ce naiba cauți aici?
‎Te-am întrebat ce naiba cauți.
‎Imani Bethel, stai și plângi aici ‎de luni întregi.
‎Tuturor ne e dor de mama ta. Serios.
‎- Dar, în seara asta, vii cu noi. ‎- Fără scuze.
‎Nu prea am…
‎Nu prea am chef să te aud.
‎Urcă în mașină! Să mergem!
‎- Acum. ‎- Acum.
‎Scottie are o idee. Toți credem că e bună.
‎Trebuie să accepți.
‎Acceptă, Imani! Măcar o dată în viață.
‎Nu știu ce vreți, dar trebuie să refuz.
‎Nepoliticos. Las-o să termine!
‎Știm un tip.
‎Știu un tip. O să-ți placă.
‎I-am arătat deja poza ta de la școală.
‎Poza din albumul de absolvire? ‎Nu. Fără întâlniri aranjate. Mulțumesc.
‎E jenant, pentru că ajungem la el acasă
‎în 15 secunde și el crede că ești drăguță,
‎așa că salută-l și acceptă!
‎- În seara asta accepți. ‎- Spune da, Imani!
‎Altfel arătăm școlii poza ta ‎din clasa a șasea.
‎Bună!
‎Bună! Eu sunt Ben.
‎Tu ești…
‎Trebuie să-mi spui despre numele tău.
‎E un nume african. În swahili.
‎Înseamnă „credință.”
‎Se pare că Ben înseamnă „fiu.”
‎Părinții mei nu erau foarte creativi.
‎Mă numesc Randy
‎și mi-e teamă să-i întreb pe părinți
‎ce voiau să spună cu asta.
‎Un nume și o scuză la pachet.
‎Mersi, tată.
‎Ți se potrivește, excitatule.
‎Fată, te holbezi prea mult. ‎Lasă-l pe băiat în pace!
‎Nu…
‎Mi se pare că te cunosc de undeva.
‎Asta nu trebuia să fie replica mea?
‎Serios. Asta-i tot ce aveam. ‎Voiam s-o folosesc.
‎Acum că-l cunoști, mergem să bem ceva?
‎- Hai! ‎- Da. Să mergem!
‎Fac eu cinste în seara asta. Ce vreți?
‎BĂUTURĂ
‎Nu. Nu intra acolo!
‎E OK. Voi m-ați invitat. Cumpăr eu.
‎Nu poți intra acolo.
‎S-a terminat cu „da”-urile.
‎Oriunde, dar nu aici. ‎Nu intră nimeni acolo.
‎E singurul magazin care vinde minorilor.
‎Jeleuri pentru Ben.
‎Câteva beri. Poate o sticlă de Henny?
‎- Da. ‎- Altceva?
‎Scottie. Serios.
‎- Ce? ‎- Te rog, nu!
‎Mă întorc înainte să refuzi.
‎Imani, liniștește-te! E în regulă.
‎Da. Cred că ai dreptate.
‎Îmi pare rău.
‎Nu-i nimic.
‎Ce naiba?
‎Scottie!
‎VIN, TĂRIE, AVEM GHEAȚĂ
‎Ajutor!
‎Au spus că starea ei nu e stabilă ‎și nu ne lasă s-o vedem.
‎De unde ai știut?
‎Ce să știu?
‎I-ai spus să nu intre acolo. ‎De unde ai știut?
‎N-am știut.
‎N-am știut…
‎Îmi pare rău.
‎Nu putea să le spună.
‎Nu știa cum.
‎Nu știa cum să le spună ‎că l-a apucat de braț
‎și că a tras așa de tare de elastic, ‎că-i putea lovi pe oricare dintre ei.
‎Iar ea nici măcar nu a înțeles ‎cum sau de unde știa.
‎Cu cât îl vedea mai mult pe Ben, ‎cu atât era mai rău.
‎Prietena ei, Scottie, lupta pentru viață ‎în cealaltă parte a orașului,
‎ca ea să-l țină de mână pe un băiat drăguț ‎care trebuia să fie mort de o săptămână.
‎Dar asta n-a împiedicat-o să iasă cu el.
‎Doar puțină. Nu mai am multă.
‎Nu acceptă carduri. ‎Trebuie să plătesc cu bani gheață.
‎Plătesc eu.
‎- Sigur? ‎- Da.
‎Stai acolo! Mă duc să pun benzină.
‎Dar trebuie să cumperi bilete la film.
‎Cinci litri la patru?
‎Cinci litri la patru, te rog!
‎Ești bine?
‎Da. Cinci la patru, gata.
‎Ești bine?
‎Ieși afară!
‎Și atunci a simțit.
‎Elasticul s-a rupt.
‎Și a lovit-o puternic.
‎- Anya! ‎- Doamne! Nu.
‎Trăiește.
‎Nu putem…
‎Ce să fac?
‎E în regulă.
‎Ce să fac?
‎E septicemie, ‎o reacție extremă a corpului la infecție.
‎Corpul ei își distruge propriul țesut.
‎Știu că Dumnezeu are un plan…
‎pentru noi toți, dar…
‎Putem să nu facem asta azi?
‎La naiba cu planul Lui și cu cancerul.
‎Milă? Doamne, dă-i măcar asta!
‎Anya era aici ‎când am ajuns la Brightcliffe.
‎Mi-a spus să-i zic ‎dacă se ia cineva de mine.
‎N-a făcut-o nimeni.
‎Sper să fie la fel pentru ea.
‎Nu te pune cu ea!
‎Nu cu ea.
‎Sper să fie ușor.
‎Cât de ușor poate fi.
‎Cred.
‎Moartea este…
‎Devine cunoscută.
‎Trăiește…
‎aici.
‎Simțiți, nu? Trăiește. Aici.
‎Dacă e aici pentru Anya,
‎sper că nu se obișnuiește.
‎Sper să fie blândă și rapidă.
‎Doar să treacă prin camera ei.
‎Nu.
‎Speri că e blândă?
‎Toată chestia asta, ‎pentru fiecare dintre noi, e o sentință.
‎Trebuie să stăm aici și să permitem asta?
‎De parcă boala stă acolo și spune:
‎„În genunchi, acoperă-ți ochii și așteaptă ‎până voi fi pregătită pentru tine!”
‎Iar noi spunem: ‎„Sper că va fi blândă cu mine”?
‎N-o să mor implorând cancerul meu ‎sau al Anyei să fie blând.
‎Aștept cancerul cu un Molotov și o macetă.
‎Și, dacă intră în camera Anyei,
‎sper să-i rupă fața aia veche, ‎zbârcită și urâtă cu dinții ei nenorociți.
‎Nu-mi pasă cu ce preț.
‎Dacă am putea s-o salvăm pe ea, ‎pe mine, pe noi…
‎Aș da foc lumii.
‎Asta înseamnă s-o iubești.
‎Înțeleg cum te simți.
‎Serios.
‎Dar trebuie să-ți spun ceva ‎și vreau să mă asculți.
‎Nu depinde de noi.
‎Nu noi facem regulile
‎și nu putem schimba rezultatul.
‎Iar când oamenii încearcă să găsească…
‎o scurtătură,
‎o portiță,
‎un avantaj în fața vieții și a morții,
‎pot fi răniți.
‎Oamenii devin atât de obsedați ‎să învingă moartea,
‎încât își distrug viețile.
‎Când asta nu merge…
‎și Anya nu va mai fi…
‎și nici nu vei fi început să înțelegi…
‎cum te vei simți?
‎Cum te vei simți ‎dacă vei lupta atâta timp?
‎Fără să te oprești o clipă…
‎ca să-ți iei rămas-bun.
‎Cum se simte? E mai bine?
‎Urăsc că e așa de izolată.
‎Nu e vorba despre izolare.
‎E vorba despre recuperare ‎și despre protecția voastră.
‎Septicemia nu e contagioasă, ‎dar infecția poate fi.
‎Dar poți intra, doar poartă mască!
‎Știi, când am ajuns aici,
‎mi-am dorit foarte mult să mă placi.
‎Să fii drăguță.
‎Acum vreau doar să mă înjuri.
‎Să te trezești și să țipi.
‎Spune-mi cât de proastă sunt ‎că mă simt așa!
‎Vreau doar să-ți mulțumesc.
‎Că te-ai certat cu mine.
‎Că m-ai făcut să-mi recunosc tâmpeniile.
‎Că ai fost sora mea.
‎Dacă trebuie să pleci,
‎cred…
‎că voi încerca să mă împac cu asta.
‎Dacă asta vrei.
‎Te iubesc.
‎Vreau…
‎să trăiesc.
‎S-a trezit!
‎Aici erai.
‎Mă bucur să te văd, Anya.
‎S-a trezit.
‎E bine, nu?
‎Desigur.
‎Asta înseamnă că va trăi sau…
‎Ce înseamnă asta?
‎Înseamnă că e trează acum, ‎ceea ce e foarte bine.
‎Te aude și îți poate răspunde.
‎E un dar, Ilonka. Nici nu știi.
‎Dar, cum am mai spus, ‎nu ne opunem gravitației.
‎Încercăm să facem aterizarea cât mai lină,
‎frumoasă și liniștită posibil.
‎Ilonka!
‎Bună!
‎Te-am văzut pe monitoare.
‎M-am gândit să trec să te salut.
‎Îmi pare rău.
‎Știu cum e să vezi ‎cum rămâi fără o prietenă.
‎Știu cum e.
‎Și asta a zis? ‎„Nu te poți opune gravitației.”
‎Bun sfat.
‎Deci ești aici.
‎De ce?
‎Dacă…
‎acel…
‎Jurnalul ăsta a aparținut unei fete ‎care a locuit aici cu mult timp în urmă.
‎O chema Julia Jayne.
‎A plecat, s-a vindecat.
‎Acesta e al altei fete, mai demult.
‎O fată a cărei mamă ‎credea din tot sufletul
‎că acest loc e special.
‎Anya e la marginea prăpastiei
‎și ar putea cădea în orice clipă.
‎Dacă e vreo șansă,
‎orice aș putea face pentru ea,
‎oricât de…
‎Nu e nebunesc.
‎Ascultă!
‎Ce auzi?
‎Nu știu.
‎E natura.
‎E ceva obișnuit.
‎Păsările alea, insectele alea. ‎Auzi cântecele ființelor.
‎Ființe simple. ‎Așa de simple, că le ignorăm
‎pe cele care sfidează gravitația zilnic.
‎Și e normal.
‎Gravitația nu e cine știe ce. ‎Insectele o sfidează fără să clipească.
‎Și asta nu e o nebunie. E normal.
‎Oamenii spun că nu poți sfida gravitația,
‎iar aerul lor zboară ‎pe deasupra capetelor lor.
‎Oamenii plătesc o avere ‎ca să aibă ace înfipte în piele.
‎Acupunctură, acupresură,
‎aromoterapie, lumânări pentru urechi, ‎terapie cu infraroșu.
‎Asta nu e o nebunie. E normal.
‎E foarte normal. ‎E ca un chioșc de la mall.
‎Oameni înghesuiți în biserici, ‎vindecarea prin credință,
‎trimiterea de cecuri lui Billy Graham ‎ca să se roage pentru un leac.
‎Asta nu-i nebunie. E credință.
‎Atât timp cât e vorba ‎de un singur Dumnezeu, de cel potrivit.
‎De cel adevărat…
‎de înțelepciunea pe care oamenii ‎au adunat-o timp de mii de ani,
‎care ne-a ținut în viață ‎înainte să începem să otrăvim aerul,
‎pământul și trupurile.
‎Chestia asta e o nebunie. ‎Trebuie să fie o nebunie.
‎Lumea a luat-o razna cu mult timp în urmă ‎și puțini dintre noi, cei rari,
‎care am reușit să ne regăsim mințile,
‎ei bine, lumea aia nebună ‎ne face pe noi nebuni, nu?
‎Sunt multe aici.
‎Și multe aici.
‎Ia apă,
‎vei avea nevoie de vreo 3,5 litri.
‎Și ar trebui să vorbim ‎despre cele Cinci Surori.
‎Presupun că ai citit tot.
‎Câte alte femei mai sunt ‎în afară de tine și Anya?
‎Cherie, Natsuki și…
‎Sandra.
‎Patru, iar cu mine, cinci.
‎Vezi? Ce coincidență!
‎Doamne!
‎- E Paragon. ‎- Nu.
‎Secta Paragon a avut probleme, a deraiat.
‎E ceva mai vechi decât Paragon.
‎Nu fi surprinsă! ‎Ai venit aici cu un motiv.
‎Ar trebui să te bucuri că ai dreptate.
‎Ilonka, ai dreptate.
‎Acum ascultă cu atenție,
‎căci, dacă vrei să-ți salvezi prietena,
‎trebuie să faci exact ce-ți spun.
‎- Nu. În niciun caz. ‎- Ascultă-mă!
‎Mă bucur că a spus-o altcineva.
‎Nu vreau să par laș,
‎dar mi-e frică să fac asta acum.
‎Mersi c-ai zis-o tu!
‎Doar nu te aștepți să meargă?
‎De ce nu?
‎Nu e o nebunie mai mare ‎decât orice altceva.
‎Și cred că a mers. A mai mers aici.
‎Și nu e ideea mea.
‎E din antichitate.
‎- Și vrei să facem acest ritual? ‎- În seara asta.
‎Dar e o prostie.
‎Atunci n-aveți nimic de pierdut.
‎Cui îi pasă dacă pierdem ‎câteva minute cu prostii?
‎- Facem asta în fiecare seară. ‎- Și dacă ne prind?
‎Ce-o să ne facă, o să ne omoare?
‎Chiar crezi că o să meargă?
‎Cred că Anya s-ar lupta cu diavolul ‎pentru oricare dintre noi.
‎Pentru oricare de aici.
‎Deci, dacă ar putea merge,
‎dacă e o șansă dintr-o mie, ‎dintr-un milion…
‎ea merită acea șansă.
‎Haide! E o nebunie.
‎E la limita nebuniei.
‎Mă bag.
‎Dacă e vrăjeală, costă doar timp.
‎Și măcar timp am putea oferi.
‎Are nevoie de timp.
‎Mă bag.
‎Oamenii pot spune ‎că totul e o nebunie, dar…
‎Anya și Rachel au spus că au văzut umbra,
‎iar Ilonka a spus că a văzut-o pe bătrână.
‎Am avut vise ciudate în fiecare noapte.
‎Poate că nebunia ‎nu e chiar atât de simplă.
‎Dacă e vreun pic de magie aici,
‎vreau s-o îndrept spre Anya.
‎La naiba!
‎Poate că există îngeri acolo sus.
‎Dacă există, ‎vreau să fie de partea noastră.
‎Toată tehnologia pare magie ‎până când nu mai e, deci…
‎Și eu mă bag.
‎Nu știu ce înseamnă normal,
‎pentru că totul ‎mi se pare foarte rezonabil.
‎Bine.
‎La naiba!
‎Să ne luptăm cu diavolul!
‎Dar nu vă luptați cu diavolul, ‎ci cu Dumnezeu.
‎Auziți ce spuneți?
‎Ritualuri păgâne antice, ‎sacrificii de sânge.
‎Și o carte veche, ‎scrisă de afurisiți de sectanți.
‎Sunt idoli falși, ‎zei falși, marele escroc.
‎Nu vă jucați… mă scuzați,
‎nu vă jucați naibii cu așa ceva! Nu.
‎Pentru că lumea din afara corpului,
‎cea spirituală, nu salvează trupuri,
‎ci salvează suflete.
‎Și voi vă băgați nasul pe acolo,
‎invocați pe cine nu trebuie.
‎O să apară ceva.
‎E grav și periculos. Deci nu. Mă retrag.
‎- Sandra, avem nevoie de tine. ‎- Nu. Trebuie să încetezi.
‎Iubește-o pe Anya cât s-o faci! ‎Iubește-o cât să te oprești!
‎Și nu te pune pe tine și pe noi toți ‎în pericol spiritual real și letal.
‎Te rog!
‎Pot să intru?
‎Îmi pare rău pentru mai devreme. ‎Pun pariu că sunt toți supărați pe mine.
‎Nu, nu-s supărați.
‎Te-au trimis ca să mă convingi?
‎Nu știu că-s aici.
‎Ai încercat cu multă blândețe,
‎ai insistat să-i inviți pe toți ‎în credința ta și…
‎Sigur te simți singură.
‎Mă gândesc mult la asta.
‎E epuizant.
‎Nu crezi ce spune Ilonka, ‎deci, dacă ai face-o din iubire,
‎nu crezi că Dumnezeu ar înțelege?
‎Nu pot.
‎Nu pot să-mi activez ‎și dezactivez credința așa. Eu…
‎Nu cred în așa ceva.
‎Și trebuie să rămân fidelă credinței.
‎Sunt sigură ‎că asta e ca o familie pentru noi.
‎Mai mult decât o familie.
‎Și cineva are nevoie de ajutor.
‎Mă pot ruga pentru ea.
‎Așa și trebuie.
‎Dar nu e nevoie să crezi nimic.
‎Nici nu e nevoie să faci nimic.
‎Doar să vii.
‎Ilonka.
‎Ilonka, ești bine?
‎Ce se întâmplă?
‎Ilonka!
‎Nu!
‎Ilonka!
‎Te rog!
‎Ilonka!
‎Iisuse!
‎Iisuse, ajută-mă!
‎Hei!
‎Te scoatem de aici.
‎Hei, frumoaso! E o evadare.
‎- Da! ‎- Suntem alături de tine.
‎Ai răbdare! Vom încerca să reparăm asta.
‎Ne vedem acolo.
‎O vom face.
‎Cred că știu în sfârșit cum
‎și te vom salva.
‎Înțelegi?
‎Vom…
‎NU
‎E liniște sus. Niciun sunet.
‎- Ați adus tot ce trebui? ‎- Da, avem tot.
‎Bine. Va fi ciudat, dar…
‎o facem pentru că te iubim.
‎Da, fată nouă! ‎Știam eu că iubirea ta e ciudată.
‎Mulțumesc.
‎Bine.
‎Puneți-vă robele și stați în cerc!
‎Începem prin a le invoca numele.
‎Panacea.
‎- Panacea. ‎- Panacea.
‎Higia.
‎- Higia. ‎- Higia.
‎Iaso.
‎- Iaso. ‎- Iaso.
‎Parcă nu te urmărise nimeni.
‎- Nu m-a urmărit. ‎- Dacă e o asistentă de noapte
‎și nu-l trimite înapoi…
‎- Trebuie să fie un buton de chemare, nu? ‎- Nu.
‎Eu n-am găsit.
‎Slavă Domnului! E doar Sandra.
‎Sandra! A apărut.
‎Ați început?
‎Recent. Stai și tu?
‎S-a întâmplat ceva ciudat ‎când ați ajuns aici?
‎Ce anume?
‎Nu, a fost bine.
‎Și mă bucur că ești aici cu noi.
‎Stau cu voi. Doar ca să mă asigur…
‎Că suntem atenți. ‎Și să particip în felul meu.
‎În felul meu. Dar bine, sunt aici.
‎Sunt aici.
‎Da.
‎Aceso.
‎- Aceso. ‎- Aceso.
‎Aglaia.
‎- Aglaia. ‎- Aglaia.
‎Vă invocăm pe voi, cele Cinci Surori, ‎fiicele lui Asclepios și Epion.
‎Vă invocăm ca s-o vindecați ‎pe sora noastră, Anya.
‎Toți și-au adus sacrificiul?
‎Sacrificiul meu.
‎Pentru mine, înseamnă acasă.
‎Toți cei care m-au cunoscut ‎m-au dat la o parte.
‎M-au făcut să mă simt ca un gunoi.
‎Dar mama mea adoptivă, Maggie, ‎când m-a cunoscut…
‎n-a vrut să-mi dea drumul.
‎M-a vrut.
‎M-a dus acasă, ‎ea și Tim mi-au dat brățara asta,
‎pe care am atins-o zilnic de când a murit.
‎Te iubesc.
‎Și eu te iubesc.
‎Am primit-o la cursa de 400 de metri.
‎La start, jur că…
‎m-am simțit ușor ca aerul.
‎Îmi amintește de libertate.
‎Și de putere…
‎și cum e să fii invincibil.
‎Pentru Anya.
‎Cea mai puternică persoană ‎pe care am cunoscut-o.
‎Aici sunt toate filmele ‎pe care le-am văzut.
‎Fiecare popcorn.
‎Fiecare ceartă despre Wesley și Denzel.
‎Asta e toată relația mea cu mama.
‎La naiba, te iubesc, Anya.
‎Știi că nu o poți lua așa, nu?
‎Nu mi-ar păsa oricum.
‎O chema Margaret Rainy ‎și asta era relația noastră.
‎Bilețelele astea zburau prin clasă
‎când se întorcea profa cu spatele.
‎Eram prietene bune.
‎Nu mi-am dat seama la început, ‎dar am păstrat toate…
‎bilețelele primite de la ea.
‎Si am iubit-o.
‎N-am mai recunoscut asta până acum.
‎Asta e tot ce știu despre iubire.
‎Și ți le ofer ție, Anya.
‎El e tatăl meu.
‎E de când s-a mutat în Norway, Oregon.
‎Era singurul de culoare din oraș, ‎dar zâmbea.
‎Are expresia asta pe față: ‎„Da, nenorocitule, încearcă-mă!”
‎Ăsta e tatăl meu.
‎Și e lucrul meu preferat.
‎E dintr-o perioadă neagră a vieții mele.
‎Când am avut noroc, am supraviețuit.
‎Înainte să aflu cât de grea ‎poate fi viața.
‎E de la o mașină de care am scăpat.
‎Sper ca acel noroc ‎să ajungă și la tine, Anya.
‎A fost un cadou de la un băiat, ‎un băiat special,
‎pe care-l iubesc și care mă iubește,
‎dar nu puteam, știam că nu puteam, ‎așa că e…
‎Și nimeni nu știe despre el, ‎doar Dumnezeu, deci…
‎Dacă cele Cinci Surori
‎au nevoie de mai multe informații,
‎să-l întrebe pe tipul meu, căci el știe.
‎Pentru Anya.
‎Of, Sandra!
‎A cui e asta?
‎Aveam nevoie de Cinci Surori.
‎Sângele a cinci surori și trei frați
‎pentru sora noastră Anya.
‎Scuze.
‎- O să fie rece. ‎- Bine.
‎- Panacea. ‎- Panacea.
‎- Higia. ‎- Higia.
‎- Iaso. ‎- Iaso.
‎- Aceso. ‎- Aceso.
‎- Aglaia. ‎- Aglaia.
‎- Panacea. ‎- Panacea.
‎- Higia. ‎- Higia.
‎- Iaso. ‎- Iaso.
‎Încă puțin.
‎- Aceso. ‎- Aceso.
‎Te rog! Încă puțin.
‎Blândă Panacea,
‎fiica lui Asclepios și a lui Epion.
‎Prima dintre medici, ‎cea mai ageră dintre vindecători.
‎Îngrijitoare de încredere ‎a bărbaților și femeilor distruse.
‎Prin tine merg ologii ‎și se vindecă bolnavii.
‎Fie ca ea să se vindece ‎de această boală și să-și revină.
‎Oameni buni?
‎Doamne!
‎Subtitrarea: Alexandru Pintilei