СЕРІАЛ NETFLIX
Ілонко?
Гей.
Вибач. Я не знаю…
Ні, я в нормі.
Що це за місце?
Ви так і не відповіли.
Що ви тут робили вдвох?
Тобто мені зателефонувати Кетрін? Просто щоб…
Боже мій.
Отакої.
-Північ, південь, схід, захід. -Може, не зараз.
Північ.
Виходиш із ліфта.
І ти в темряві, не видно жодного виходу, крім того…
з якого ти щойно прийшов.
Оглянемо кімнату.
На підлозі малюнок.
Оглянемо малюнок.
Малюнки на стінах і на підлозі.
Подивіться нагору.
Намагайтеся не лякатася,
щоб оцінити, як важко було це намалювати.
Тут хтось спав.
Найімовірніше, тут хтось жив.
Схоже на спальню в мене вдома.
А це що таке?
Це було місце зустрічі.
Народ.
КЛУБ ОПІВНОЧІ
-Якого біса? -Не може бути.
Це ж…
Список членів «Клубу опівночі».
Імена та роки. Тобто це все…
Це все члени.
І дивіться сюди.
«"Клуб опівночі" заснований 5 січня 1969 року. Засновник…»
-Не може бути. -Не вірю.
ДЖУЛІЯ ДЖЕЙН
«Клуб опівночі» заснувала Джулія Джейн.
«За тих, хто був, хто прийде потім, за нас і за тих, хто не з нами,
за видимих і невидимих, хто тут, але не тут».
Значить, чутки про таємний підвал — правда.
Але тут усе виглядає набагато старшим за 1960-ті.
Так, не думаю, що вони фарбували стіни та зламали ліфт.
Думаю, вони знайшли це місце, як і ми,
зустрічалися тут якийсь час.
Цікаво, чому перестали.
Треба йти.
Що?
Це…
Сектанти. Чудово.
Досить балакати, народ.
Я йду.
Вона має рацію.
У такі місця краще не лізти.
Згоден.
Виходимо.
Піду штанці переодягну.
Я залишаюся.
До біса. Я теж.
Вам слід піти з нами.
Ви собі йдіть.
Із самого початку було вісім членів, як і…
Як і нас.
Певне, Джулія вела протоколи зустрічей.
Тут деякі деталі.
Мабуть, це їхні історії.
«Візитери», «Зачаровані», «Зоряний кристал».
А решта сторінок просто…
Що?
У групі сьогодні відчувається втома.
Хтось розповість, що ви робили вчора ввечері?
Що ж, якщо ніхто не в гуморі, нагадаю,
що ці зустрічі не примусові.
Я хочу дечим поділитися.
Сандро, так.
Гадаю, ми всі…
Ми всі сумуємо за Трістан.
Кожного разу, коли тут хтось вмирає, це нагадує про те, що чекає на нас.
Думаю, ми всі…
або багато хто з нас не знає, як із цим впоратися,
і можуть почати робити те, що їм нашкодить,
якщо не бути обережними.
Можна влізти туди, куди не варто.
Розкажи детальніше.
Або краще не треба.
Перш ніж влазити в якусь пригоду,
чому б не спробувати щось інше?
Щось хороше та добре?
Я вже говорила, що хотіла показати вам свою церкву.
Церкву?
Не як таку, там є група вивчення Біблії і просто зустрічі.
На них зазвичай чудова музика…
Сандро, не сьогодні.
Я просто думаю, що трохи підтримки та молитов
нам усім пішли б на користь.
Заради Трістан.
Заради Трістан?
Так.
У всіх нас бувають моменти, коли ми відчуваємо порожнечу всередині.
І якщо ми не пустимо Бога у ці порожні місця,
то в них може проникнути будь-що.
Якщо не будемо обережні, щось темне…
Тож треба цього уникати. Ми повинні відкинути зло.
Ми повинні…
зосередитися тільки на доброму, заперечуючи погане.
Хто вирішує, що є добрим?
-Бог. -Невже?
Він просто так каже тобі що добре, а що погано?
-Так. -Дурниці.
Хотілося б нагадати всім,
що висловлювати свої почуття можна, але з повагою.
З повагою?
Пробач, але якщо хочеш поваги, прояви його сама.
Але я не виявляла неповаги.
Аня правильно каже, що світ не чорно-білий, Сандро.
У довбаному світі є добре й погане, правильне й неправильне.
З усією повагою. Я просто ділюся вірою.
Через твою віру я втратив близьких.
Твоя віра руйнує сім’ї.
Вони мене зреклися.
Моя мати зі мною навіть не розмовляє через «віру».
Згідно з твоєю вірою, Сандро, я — мерзота.
«Іти в церкву?» Та я виріс у церкві, і там…
Один із нас помер учора.
І це не…
не можливість для вербування.
Твоя віра ясна: я йду до біса, так?
Ні. Пішла ти. І пішов твій Бог.
І будь-який бог, якщо він так думає.
Без образ.
-Спенсе… -До біса.
Г. Б
Який збіг.
Ілонка, правда?
Важко забути таке ім’я.
Минулого разу ти була біля джерела,
а сьогодні поруч із кущами ожини.
Гарні маршрути.
Із кущами ожини?
По всьому лісі є ожина,
але тут прямо ціла плантація.
Не зривати нижче пояса, так?
Точно.
До речі, я носила із собою на випадок, якщо знову зустрінемося.
Люблю цей бренд, «Good Humor».
То ти з нами знайома?
«Good Humor Wellness», так.
-Це моя компанія. -У мене є такі.
Тобто в мене різні.
Натуропатичні продукти.
У цих лісах повно ожини, меліси, лаванди,
сокирок, деревію, лопуха, кульбаби.
Багато що з цього я використовую.
Компанія невелика.
Ми загалом поставляємо кошти
від стресу на корпоративний відпочинок…
Вірю, що ми робимо світ кращим.
Обожнюю таке.
Якщо тебе цікавить натуропатичне лікування…
Цікавить.
Дуже цікавить.
Тоді я принесу ще.
А як ти сюди потрапила?
Насправді розглядала різьблення.
Є ще три такі.
Що ти думаєш про них?
Якщо чесно…
думаю, вони зроблені групою, що жила тут
дуже давно.
Чули про «Парагон»?
Вони… Вони були альтернативним товариством,
навіть скоріше сектою.
Ну, про секти я не знаю.
Але знаюся на відварах. Дай-но блокнот.
Ось мій номер.
Телефонуй, якщо в «Брайткліфф» комусь щось буде потрібно.
І слухай…
не вір їм на слово.
Стентон хороший лікар,
але не варто забувати, що природа теж здатна зцілювати.
Я чула, у вас там велика стара бібліотека,
одна з найбільших в окрузі.
-Правильно? -Так.
Зроби собі ласку, почитай.
Думаю, ти вмієш користуватися десятковою класифікацією
в бібліотеках, ти ж розумниця.
Секція 600 з медицини, 615 — терапевтика,
а 619 — експериментальна медицина,
якщо вона їх не прибрала.
Стентон знає?
Що ви крадете її ожину?
Ні, люба, це не її земля.
Тут уже моя.
Земля «Брайткліфф» закінчується он там.
Тут недалеко.
Я побачила тебе на моніторах.
Зрозуміла, що ти зайшла.
Вибачте.
Нічого.
Приходь у будь-який час. Тобі завжди раді.
Гарного дня, світле дівча.
Дякую, що допомагаєш.
Я попросив Аню, але вона посміялася з мене.
Ясно.
Подивися нагору.
Я пів дня робив переливання крові, щоб підготуватися.
Думаєш, я божевільний?
Що вирішив піти?
Я заздрю.
Я пропустила свій.
Якби ж я знала.
Я свій теж пропустив.
Це не мій, а Кетрін. Вона тільки про нього й каже.
Мій випускний ніби був сто років тому.
Ну, ти з’явишся зі свіжою кров’ю в самому собі
та кишенями, повними медичних масок.
На мою думку, жест відмінний.
Закрий очі.
Що ж, друже мій, ти готовий.
Що скажеш?
Я схожий на скелет, який упав обличчям у відро з фарбою.
А це набагато краще.
Дякую.
Увійдіть.
Привіт, народ.
Вибачте, я просто…
А що тут відбувається?
Випускний бал.
Як чудово.
-Я тут шукаю Спенса. -Я його давно не бачив.
Так, слухай, коли побачиш, можеш переказати…
Скажи, що те, що він сказав, було не круто.
Не знаю. Він досить злий.
-Він злий? Чому це? -Може, спитаєш у нього?
-Заняття пройшло не дуже. -Він злий.
Він.
Через неї ми всю ніч не спали і вдерлися туди,
куди не слід, тому й заняття вийшло поганим.
-Стривай-но. -Тільки мені
не забракло сил говорити.
І в мене вистачило нахабства сказати: «Церква — це добре»,
а він вибухнув як граната, і тепер ще злий на мене?
Проблема не в мені, зрозуміло? І я не бачу все чорно-білим.
Я такого й не казала.
Але якісь речі ясні як день, наприклад,
тягати дітей із нульовим імунітетом у підвал,
де повно бактерій, плісняви,
і Бог знає чого ще… і куди ще заборонено спускатися.
Це точно неправильно.
На кого ти сердишся, Сандро?
-Не думаю, що на мене. -І чому це раптом образа?
Чим погані чорно-білі речі?
Мої улюблені фільми —
старі детективи, і якраз чорно-білі.
Можливо, я старомодна,
але я не така, як сказала Аня…
або як узагалі кажуть. Я не така.
І це дуже…
Повне лайно, що про мене так кажуть.
Гаразд.
Я зрозуміла.
Що це було?
Не знаю.
Але я пишаюся тим, що вона сказала слово «лайно».
Боже мій.
Ти такий гарний.
Будьте вдома до пів ночі.
Залиште місце для Святого привида.
Так, нехай Святий привид приєднається.
Побачимося пізніше.
Боже, сподіваюся, ні.
Це ж випускний.
Вам треба насолодитися…
поцілунками.
-Сподіваюся, йому буде весело. -Сумніваюся.
Нізащо.
Він щойно підписався на тисячу співчутливих розмов
і безліч годин плачу на сходах.
Напевно із жалю його ще виберуть королем випускного.
А чому саме поцілунки?
Багато чим можна зайнятися,
бо поцілунки у п’ятірку не входять.
Спокійно. Не надумуй собі.
Ти в нормі?
Так.
Просто…
Я його фарбувала й мимоволі задумалася…
скільки ми втратили.
Скільки ще нам належить втратити.
І що потрібно докладати зусиль, навіть щоб виглядати собою.
Або хоча б якими ми себе бачимо.
Ти молодець.
Він чудово виглядає.
Думаю, що він добре проведе час.
-Неважливо, що каже Спенс. -Так, напевно.
Не знаю.
Знаєш, за чим я сумую?
За своїм волоссям.
Дуже сумую.
Вибач, що так пізно.
Координатор від клініки приїжджав на огляд.
Пов’язка на праву руку, забув?
Гаразд.
Нехай буде ліва.
Вона замучила мене стандартами з охорони праці.
Довелося її показувати.
Нічого страшного.
Я вчора бачив твого тата, коли він піднімався.
У попередні рази не бачив його.
-Він хороший. -Дякую.
Це не моя справа, і можеш заткнути мене,
якщо лізу не у свою справу, але…
навіть добрі люди помиляються.
-Що? -У мене хороші батьки.
Коли я зізнався у своїй орієнтації, вони оскаженіли.
У батька мало судина не лопнула.
Мамі було трохи краще.
Якщо я тобі дещо покажу, обіцяєш не здіймати галас?
Так, звичайно.
І що?
-Значить, ліки… -Вони більше не працюють.
Зараз у розробці нові антиретровірусні препарати,
сполуки з більш тривалим ефектом.
-Скільки чекати? -Я не знаю.
-Рік, може, два. -Чорт.
Я знав людей гірших, ніж ти, які протрималися довше.
Усе добре.
Спенсе.
Агов?
Привіт.
Спенсе, слухай.
Хтось у палаті реанімації.
-Що? -Там хтось є, а двері замкнені.
-Двері ніколи не замикають. -Вони замкнені.
Гаразд.
Вони були замкнені.
Правда.
Я вийду за хвилину.
Сходи в туалет у коридорі.
Важка ніч?
Бувало й краще.
Тобі дали щось від нудоти?
Так, але побічні ефекти включають нудоту.
У мене є пара осиротілих таблеток морфіну, якщо ти…
Таблетки-сирітки.
І чому я раніше їх так не називала?
Якщо треба, маю сиріток.
Не треба.
-Чудово виглядаєш. -Не треба.
Будь обережнішою, Аню.
Я знаю.
Бо ще раптом приверну небажану увагу.
Лорн Майклз за мною бігатиме.
Таблетки видають щодня в певних дозах.
Прийняти більше чи менше може бути небезпечно.
Дякую, але якби я хотіла депресант, я б його викрала…
Чорт. Морфін і є депресант. Усе, жарт зіпсований.
Ось так.
-Чорт. -Що таке, Аню?
Нащо ця ошатна сорочка?
Наш відважний воїн ходив на бал, забула?
Як усе пройшло?
-Я був дуже хоробрим. -Такий хоробрий.
-Так, дуже хоробрий. -Дуже хоробрий.
-Сміливець. -Наш сміливець.
Усі так і сказали.
Згадували, як бабуся померла від раку?
Це завжди вкрай вітається.
Мене порівняли з парою бабусь та дідусів,
дядьком та собакою.
А потім мене обрали королем випускного.
Ти в нормі, друже?
У нормі.
За тих, хто був,
хто прийде потім, за нас,
і за тих, хто не з нами.
За тих, хто був,
хто прийде потім,
за нас, і за тих, хто не з нами.
За видимих і невидимих, хто тут, але не тут.
-Я хочу розповісти. -Може, хтось іще
без порнухи про янголів?
Не про це. Дещо інше. Це…
детективна історія.
Класика жанру — вбивство, зрада.
Може, навіть привид.
Називається
«Поцілуй мене».
То як, Спенсе?
Так.
Усе почалося дощової ночі.
Субота, 11 квітня.
Двоє мертвих, один зник безвісти, один у карцері.
Невдала подорож на човні.
Згоріла дача та обвуглені останки.
І дощ ллє навіть не як із відра, а наче з величезного контейнера,
ніби сам Бог викликав бурю, щоб змити кров.
Еліс Палмер.
Детектив Фішер.
Л. ФІШЕР, ДЕТЕКТИВ
Хочете чогось перед початком?
-Води? Пляшку газованої? -Ні, дякую.
Цікава звичка. Нерви?
Здорова звичка, від мого батька. Ви його, звичайно, знаєте.
Це ваші друзі?
Точніше,
чи були вони вашими друзями?
У мене два трупи, одне зникнення. А ви тут зі мною, чи не так?
Я не знаю, з чого почати.
Зазвичай ми починаємо з опису дня, якщо так буде легше.
Почалося все у п’ятницю вранці у класі.
Був звичайний день.
Там були Шерон, моя подруга дитинства.
Кірк Доннер,
мій колишній.
Петті,
королева аристократії.
І хлопець, на якого вона поклала око, Джейк Реттон.
Мій найкращий друг.
Усе почалося з щоденника Джейка.
Про що він писав?
Про те, що вони з Кірком робили…
потай.
Гей, якого біса ти робиш?
Упевнений, що ти робиш не те, що думаєш.
Особливо з огляду на цей ранок.
Спенсе, запевняю, у мене на те є вагома причина.
Ваш найкращий друг із вашим колишнім? Непогано.
Трохи боляче. Не те щоб я була недостатньо хорошою.
Я йому не підходила,
а від цього хоч трохи, та легше, так?
І все ж таки можна сприйняти як особисту образу.
У будь-якому випадку щоденник став полум’ям для розпалу.
Це розмальоване джерело правди.
Дорогий щоденник, що може позбавити Кірка звання короля поля.
Міна в синіх чорнилах, що чекала, коли на неї наступлять.
Джейк Реттон до кабінету завуча.
Читали шкільну газету зранку?
-Поглянув. -Там є стаття про новий спортзал,
огляд мюзиклу, а далі ось це:
«Допінг на полі. Наші спортсмени та заборонені препарати», Джейк Реттон.
-Поясни, чому ти це опублікував? -Не я.
Я написав, редактор випустив.
-Впхнув, не заперечуй. -І що, зробите догану?
-Усуну від навчання. -А я тоді напишу статтю
про безпринципного завуча-ганчірку.
Краще бути ганчіркою, ніж ціллю.
У футболістів на спині номер, а в тебе — ціль.
Пишеш статтю — здаєш бейдж, втрачаєш місце в газеті.
ДЖЕЙСОН ХАЙД, ЗАВУЧ
Чорт, Реттоне, з твоїм розумом не бачиш, хто на твоєму боці?
Якщо хтось буде, я побачу.
Розумно, так?
Виявилося, завуч мав рацію лише наполовину.
У Джейка на спині була ціль,
але відкликання статті йому не допомогло б.
Ніж уже поцілив у яблучко.
І лезо увійшло прямо між лопаток мого найкращого друга.
Він цього ще не знав.
Наші губи зійшлися в цілунку. Ми були тими, ким є.
Кірку, до цього дня я не знав тебе.
Ми зустрінемося в коридорі і мовчки кивнемо один одному
із напівусмішкою на обличчі, і ти кинеш: «Привіт».
Це щось набагато більше.
Не просто привітання й випадково кинутий погляд,
а пильний погляд. Висловлений словами, він означав би:
«Поцілуй мене».
Ходімо. Не читайте. Це особисте.
Не має значення, наскільки збочене й детальне.
Отже, чірлідерка поширила.
Джейк так думав,
але репортери наживають ворогів, як виконавці — шанувальників.
-Джейк не був винятком. -Небезпечно мати такого друга.
Можливо. Але Джейк був того вартий.
Як він це сприйняв?
Погано.
Його образили та принизили. Він був злий.
Він сердився, бо на нього напали не через те, що він зробив.
А через те, ким він був.
-Я намагався… -Як я зрозуміла,
він опинився у Шерон.
Говорив недовго, але сказав цілком достатньо.
І здебільшого йшлося про помсту.
Петті й Кірк. Це Петті розповсюдила, Кірк це заперечує.
Ідеальний варіант. Фатальні удари. Для обох.
Та йому спало на думку.
Якщо вони хотіли знищити його репутацію і справді хотіли його смерті,
він їм допоможе.
Закінчімо ж розпочате.
Або змусить їх повірити, що він це зробив.
Нехай уб’ють мене.
Я надала майданчик, хоча ще не знала про це.
Батько був у від’їзді, я підкупила капітана,
щоб влаштувати мою знамениту вечірку на яхті.
Якщо маєш яхту, тоді всі тобі друзі.
План був простий. Джейк починає сварку…
-Петті, ти безсоромна. -Я теж рада тебе бачити, Джейку.
Коктейлю?
Петті та Кірк у центрі уваги,
температура підскакує, і хтось закипає.
-Годі, Петті, він же явно… -Не лізь, Кірку.
Ти в цьому профі, так? Відводити погляд.
Ну…
і ще ставати на коліна.
Якого біса ти верзеш?
Пробач за особисті подробиці, але почав не я.
А вона.
-Вибачайся. -Овва, ти розпалився.
Хочеш другий раунд?
Джейк падає за борт і не спливає.
Не вилазить усі вихідні, поки Петті й Кірк тремтять,
думаючи, що вбили його.
А в понеділок уранці Джейк з’являється у школі.
Дідько,
це жорстко.
Не чекав від тебе, Сандро.
Справді, жорстко.
І коли все пішло не так?
Усе починалося добре.
Шерон приховала водолазне спорядження для Джейка,
з яким він виплив.
Потім поїхав у заміський будинок сім’ї Шерон, щоб перечекати,
там вона заховала ключ.
Пошуки продовжуються після трагедії на яхті,
де учень місцевої школи Джейк Реттон упав за борт
і ймовірно потонув.
Ось вам, засранці.
Трагедія посилилася хвилинами пізніше загибеллю Кірка Доннера,
який пірнув слідом за другом, щоб урятувати його.
Він стрибнув за ним.
Але коли він не сплив, мені нічого не залишалося.
І я…
Я теж пірнула, але…
Ніде не могла його знайти.
Я не могла знайти його.
Я ніде не могла його знайти.
А потім випливло тіло. Це було найгірше…
що я коли-небудь бачила.
Кірку!
Кірк був мертвий.
Шерон була невтішна.
Вона завжди кохала Кірка.
Мабуть, вона думала,
що зможе все виправити після скандалу.
Але її надії потонули в затоці,
а її мрії про майбутнє розвіялися.
А потім вона все розповіла, розповіла мені все.
Як Джейк підлаштував, як вона допомогла йому,
як ніхто не мав постраждати.
Вважаю, Шерон поїхала на дачу, як вони домовилися.
Щоб убити Джейка, а не допомогти.
Убити Джейка за те, що трапилося з Кірком.
Якщо вона зникла, напевно, вона влаштувала пожежу,
щоб знищити докази.
Маю визнати, все сходиться.
Сумна історія.
Схоже, ви втратили сьогодні трьох друзів.
Двоє в морзі, один у бігах.
-Я можу йти? -Завжди могли.
-Зустріч не… -Примусова.
Я знаю.
Не прояв доброти, детективе.
Краще б я не приходила.
Привіт, подруго.
Не чекала мене побачити?
Думала, мене втопили, застрелили або спалили живцем?
Відомості про мою смерть перебільшені.
-О Джейку, я така рада, що ти цілий. -Зніми маску, янголе.
Але ми дуже давно знайомі.
Як ти дізнався?
У мене зброя. Запитуватиму я.
Невже це твоє перше запитання,
а не те, як я втік із того місця?
Як я розумію, відповідь на тобі.
Прониклива, як завжди.
Але руки просто так не звільниш.
Ти мене розв’яжеш. Ми до цього ще не дійшли.
Ти мене налякав у вікні поліцейської дільниці.
Це ще не все.
Скажу, що знаю, а ти заповниш прогалини.
-Я? -Постарайся.
Я був на дачі…
Я ніде не могла його знайти.
Увійшла Шерон і повідомила, що трапилося з Кірком.
Він мертвий, Джейку.
Не знаю, як так вийшло.
Він пірнув, Еліс кинулася за ним, але він…
Ми маємо зізнатися. Повідомити всіх, що ти живий.
Не знаю, як я можу повернутись. Думаєш, ми можемо?
Повернути все назад після того, що ми…
Може, ніколи не пізно.
Ми всі робимо помилки і врешті-решт…
Шерон.
Ти застрелила її, підпалила будинок,
хотіла застрелити мене, якби я не втік.
Так точно. Чекала майже п’ять хвилин.
Я перевірив пульс Шерон.
Вона була мертва.
Та пожежа не дала мені оплакати її.
Я наповнив ванну водою, схопив акваланг
і чекав, скільки вистачило сил.
Я ризикував згоріти.
Учора я пройшов через вогонь, янголе.
Але за стоматологічними даними…
то було твоє тіло.
Я заліз до кабінету твого батька й підмінив документи.
Вирішив, що виграю час, щоб розкрити злочин.
І на диво ми тут.
Є лише одна людина у світі, якій Шерон
довірила б наш план. Це ти.
Ти, янголе.
А ще…
я знайшов це біля дерева, де було зроблено постріл.
Нервова звичка.
Ні.
Винна.
Знаєш, скільки б гостей не було
на вечірці на яхті всі ці роки,
у мене було тільки двоє справжніх друзів.
Шерон і ти.
Тоді навіщо?
Навіщо я застрелила Шерон?
Навіщо підпалила дачу?
Навіщо вбила Кірка і скопіювала твій щоденник?
Два останні пункти ти пропустив, чи не так?
Я могла звинуватити Кірка. Я знала, ви таємно зустрічалися.
Мій колишній і мій найкращий друг.
-Це огидно… -Он воно що.
-Ти ревнувала. -Можна й так сказати.
Я пірнула у воду за ним і вдарила його.
Коли ти під водою,
байдуже, футболіст ти чи ні.
Важливо лише вміти затримувати дихання.
Я вбила його з тієї ж причини, що скопіювала твій щоденник.
Щоб розлучити вас.
Він мене знищив.
Передав мені дещо.
Що буде в мене завжди.
Розв’яжи руки, і я покажу.
Без фокусів.
Присягаюся своїм життям.
Ось у чому річ. Ніхто не придивляється.
Тим більше недосвідчена я.
Макіяж добре приховує це, але не ідеально.
Ідеально не буває.
Стривай.
Застуда на губі?
Герпес оральної порожнини. Це серйозно.
Так. Це на все життя. Ця хвороба, Кевіне.
Я в курсі, просто…
Вона його вбила за те, що він заразив її герпесом?
-Так. -Так.
Так,
це моя таємна ганьба.
А із секретами так завжди.
Цікавість до добра не доведе!
Лишенько, що ж я наробила?
Вибач.
Тебе відправляють до творця, а я стою й дивуюся
Іронія, правда?
-Вибач. -Ні, це все моя пісня.
Текст і музика Еліс Палмер.
Усе через якусь образу, яку я вже не пам’ятаю.
А тепер, зрештою…
Пробач.
Я зробила це, тому що я хвора?
Хвора на ревнощі.
Хто ще може напасти на кохання?
Правда завжди одна,
я просто ангел, що шукає крила як і всі в цьому місті.
І крила…
Крила…
Забудь, Джейку. Це місто вбивств.
І якщо це сон, то я не хочу
прокидатися.
Вибач, Джейку.
Розправ свої крила, поки ще можеш.
Кохай, ніби завтра не настане.
І пробач подрузі, гаразд? Якщо тобі це неважко.
Поквапилася.
Мабуть…
Місто ангелів.
Може, це зрештою мій кінець.
Чорт забирай.
Вибачте, хлопці. Я тільки зараз усвідомила…
Усе одно закінчила порно з янголами, так?
Чомусь інакше не можу.
Загалом, я намагаюся сказати…
Спенсе, мені шкода, що з тобою так обійшлися.
Я так не зробила б.
Не навмисне.
Але іноді я все ж таки ідіотка.
До речі, Бог би ніколи так з тобою не вчинив.
Я це знаю. Пробач мені.
І перепрошую від імені…
Усіх, хто любить Бога, адже не можна любити Бога й ненавидіти любов.
Просто не можна. Від їхнього імені я перепрошую.
Я глибоко жалкую.
Можна тепер поплескати?
-Так, тепер можете плескати. -Гаразд.
Добраніч, народ.
На добраніч.
Стій.
-Далі я сама. -Упевнена?
Ти точно в нормі?
На добраніч, Спенсе.
Я знаю, що сперечатися марно.
На добраніч, Аню.
Мені шкода щодо випускного.
Мені теж.
Ти заслуговуєш на краще.
Дякую.
Мене…
Усе це зачепило більше, ніж я показав.
Ходімо.
Що?
О чорт.
Що?
Десяткова класифікація Дьюї.
Ні.
Не може бути.
Не повинно бути, але…
Про всяк випадок.
А чи варто?
Можливо. Де ж вона, чорт забирай?
Секція 292.
Де ж вона в біса?
Секція 200, релігія.
Вивчення Біблії, 220. Християнство, 230.
Інші релігії, 290. 292…
Класична релігія. Стародавня Греція.
Секції 290, 292, 13…
Уже померла.
Я ще тут.
Аню, ми знайшли. Ти не повіриш…
О Боже. Ні.
Переклад субтитрів: Юрій Обревко