EN NETFLIX-SERIE
Ilonka?
Hej.
Jag är ledsen. Jag vet inte…
Nej, jag är okej.
Vad fan är det här för ställe?
Ni har inte svarat mig.
Vad gjorde ni här tillsammans?
Måste jag ringa Katherine? Bara för att…
Herregud.
Jösses.
-Norr, söder, öster, väster. -Kanske inte just nu.
Norrut.
Du går ut ur hissen.
Du står i ett mörkt utrymme utan synliga utgångar…
förutom den du just kom från.
Undersök rummet.
Det finns en målning på golvet.
Undersök målning.
Målade väggar och golv.
Titta upp.
Pausa rädslan länge nog
för att förstå hur svårt det måste ha varit att måla det.
Nån har sovit här nere.
Nån verkar ha bott här nere.
Det påminner om mitt sovrum hemma.
Vad i helvete?
Det här var en mötesplats.
Hörni.
MIDNATTSKLUBBEN
-Vad i helvete? -Aldrig i livet.
Det här är…
Det här är listan för Midnattsklubben.
Namn och år. Det är alla…
Det är alla medlemmar.
Och titta här.
"Till minne av Midnattsklubben som grundades 5 januari 1969 av…"
-Inte en chans. -Inte en chans.
Midnattsklubben grundades av Julia Jayne.
"För dem före, för dem efter, för oss nu och för dem bortom.
Sedda eller osedda, här men inte här."
Jag antar att ryktena om den hemliga källaren var sanna.
Mycket av det här är äldre än 1960-talet.
Jag tror inte att de målade väggarna eller hade sönder hissen heller.
Jag tror att de hittade hit precis som vi.
Träffades här ett tag.
Undrar varför de slutade.
Vi måste gå.
Vad?
Det är…
Kultister. Toppen.
Sluta prata, allihop.
Jag är klar.
Hon har rätt.
Ett sånt här ställe bör lämnas ostört.
Jag håller med.
Gå ut ur rummet.
Byt byxor.
Jag stannar.
Skit samma. Jag med.
Ni borde följa med oss.
Åk ni.
I början var de åtta stycken, precis som…
Precis som vi.
Julia verkar föra protokoll.
Det finns få detaljer.
Det är nog deras berättelser.
"Trollbundna besökare. Stjärnljuskristallen."
Och sen blir sidorna bara…
Vad?
Ni verkar lite trötta i dag.
Vill nån berätta vad de gjorde i går kväll?
Om folk inte orkar i dag,
är mötena inte obligatoriska.
Jag har nåt jag vill berätta.
Sandra, ja.
Jag tror att vi…
Vi sörjer fortfarande Tristan.
Varje gång nån går bort, påminner det mig om min tid.
Jag tror att vi…
Många av oss vet inte hur vi ska hantera det,
och vi kan vända oss till saker som inte är bra för oss
om vi inte är försiktiga.
Peta på saker som borde lämnas ifred.
Berätta mer om det.
Eller kanske inte.
Innan vi börjar leta efter vad vi än behöver för att klara oss,
varför inte prova nåt annat?
Tänk om vi omfamnade det goda?
Jag har sagt att jag vill visa er min kyrka.
Kyrkan?
Inte gudtjänst som så. Bibelstudier eller sociala sammankomster.
De brukar ha bra musik…
Sandra, inte i dag.
Jag tror bara att lite gemenskap och några böner
skulle göra oss gott.
För Tristan, du vet?
För Tristan?
Ja.
Och vi har alla stunder då vi känner oss tomma inombords.
Om vi inte släpper in Gud i de tomma utrymmena,
då vi lämnar plats för allt möjligt annat,
mörka saker, om vi inte är försiktiga…
Det kan vi inte göra. Vi måste avvisa det.
Vi måste…
…fokusera på det goda, förkasta det dåliga.
Vem avgör vad som är bra och dåligt?
-Det gör Gud. -Jaså?
Säger han bara vad som är bra och dåligt?
-Ja. -Skitsnack.
Nu är ett bra tillfälle att påminna alla
att det är okej att lufta sina känslor, men försök visa respekt.
Respekt?
Om man vill ha respekt måste man ge det först.
Jag förstår inte hur jag är respektlös.
Som sagt, världen är inte svart eller vit, Sandra.
Det är inte så enkelt, rätt, fel, bra, dåligt.
Jag lovar, jag är inte respektlös. Jag delar bara min tro.
Din tro kostade mig mitt samhälle.
Din tro förstör familjer.
De tog avstånd från mig.
Min mamma pratar inte ens med mig längre på grund av sin "tro".
Din tro, Sandra, din Gud sa att jag är en styggelse.
"Gå i kyrkan." Jag växte upp i kyrkan och de…
En av oss dog i går.
Och det där är inte…
…inte en chans att rekrytera.
Din tro är ganska tydlig. Fan ta mig, eller hur?
Nej. Fan ta dig. Fan ta din Gud.
Fan ta vilken gud som helst om han känner så.
Ta inte illa upp.
-Spence -Fan ta det här.
Vad är oddsen?
Ilonka, eller hur?
Det är svårt att glömma.
Först var du nere vid källan,
i dag är du bara ett stenkast från björnbärsodlingen.
Du går runt.
Björnbärsodlingen?
Björnbären är utspridda i skogen.
Men där borta finns ett stort område.
Ät inte bären längst ner, visst?
Det stämmer.
Jag har burit runt på den, ifall jag skulle stöta på dig igen.
Jag älskar de här. Good Humor.
Så du känner till oss?
Good Humor Wellness, ja.
-Det är mitt företag. -Jag har de här.
Jag har några stycken.
Good Humor Naturopatiskt Välbefinnande.
De här skogarna är fyllda med björnbär, citronmeliss, lavendel,
vallört, rölleka, kardborre, maskros.
Mycket av det jag använder.
Vi är små.
Vi säljer mest stresslindring
på företagsevenemang, men…
Jag tror att vi gör skillnad.
Jag älskar det här.
Är du intresserad av naturbehandlingar…
Det är jag.
Det är jag verkligen.
Då tar jag med mer.
Vad gör du här ute?
Jag tittar på sniderierna.
Det finns tre till här ute.
Vad tror du om dem?
Ärligt talat…
Jag tror att de är från en grupp som bodde här
för länge sen.
Har du hört talas om Paragon?
Det var en hälsogrupp,
med lite mer sektgrejer, antar jag.
Jag vet inget om sekter.
Men jag kan te. Ge mig blocket.
Här är mitt nummer.
Ring mig när du eller nån annan på Brightcliffe behöver nåt.
Och lyssna…
lita inte bara på dem.
Stanton är en bra läkare,
men de kan bortse från hur helande naturen kan vara.
Ni lär ha ett stort bibliotek där,
en av de största i länet.
-Stämmer det? -Det stämmer.
Gör dig själv en tjänst och läs.
Likadant på alla bibliotek. Jag antar att du kan decimalsystemet.
En smart tjej som du.
Sektion 600 är medicin, 615 är terapi,
619 är experimentell medicin.
Och hon har tagit bort dem.
Vet Stanton om det?
Att du stjäl hennes björnbär.
Nej, det är inte hennes mark.
Den är min.
Brightcliffes tomtgräns är där borta.
Det är där borta.
Jag såg dig på monitorerna.
Jag trodde att du hade gått vilse.
Jag är så ledsen.
Det är okej.
Du är alltid välkommen. Varje gång.
Ha en bra dag, smarta flicka.
Tack för det här.
Jag frågade Anya och hon skrattade mig i ansiktet.
Vad drygt.
Titta upp.
Jag fick en blodtransfusion hela eftermiddagen för att vara redo.
Tror du att jag är galen?
För att jag går dit?
Jag är avundsjuk.
Jag gick inte på min.
Jag önskar att jag hade gjort det.
Jag missade min också.
Den är inte min, det är Katherines. Det är allt hon pratar om.
Studentbalen, känns som flera år nu.
Du dyker upp med en kropp full av färskt blod
och fickan full av ansiktsmasker.
Vad gäller gester, så vinner du.
Blunda.
Och du är klar, min vän.
Vad tycker du?
Jag ser ut som ett skelett som har ramlat ner i en färgburk.
Det är en klar förbättring.
Tack.
Kom in.
Hej. Hej på er.
Förlåt, jag bara…
Vad avbryter jag?
Balen.
Det är toppen.
-Jag letade efter Spence. -Har inte sett honom på ett tag.
Kan du säga till honom när du ser honom?
Säg att det han sa inte var okej.
Jag vet inte, han är rätt förbannad.
-Är han förbannad? Varför är han arg? -Du kanske borde fråga honom?
-Gruppen gick inte så bra. -Han är förbannad.
Han.
Gruppmötet var en röra för hon höll oss vakna hela natten
och inkräktade på en plats där vi inte borde ha varit.
-Hördu. -Så jag var den enda
med energi nog att prata.
Och jag hade mage att säga: "Kyrkan är bra."
Han exploderar, och han är förbannad på mig?
Jag är inte problemet. Jag är inte bara svart och vit.
Det sa jag inte.
Vissa saker är svartvita.
Dra inte in ungar med nedsatt immunförsvar
ner i en källare full av bakterier, mögel
och Gud vet vad mer. Vi får ändå inte vara där.
Det är ganska tydligt.
Vem är du arg på, Sandra?
-Jag tror inte att det är på mig. -Och varför är det en förolämpning?
Vad är det för fel på svart och vitt?
Jag menar, mina favoritfilmer
är de gamla detektivfilmerna, och de är svartvita.
Jag kanske är lite gammaldags,
men jag är inte som Anya sa…
eller vad som sagts, det är inte jag.
Det är verkligen…
Det känns skit att de säger så.
Okej.
Jag fattar.
Vad var det?
Jag vet inte.
Jag är mest stolt över att hon sa "skit".
Herregud.
Du är så stilig.
Kom hem före tolv.
Lämna plats för den Helige Anden.
Bjud in den Helige Anden.
Vi ses senare.
Det hoppas jag inte.
Det är skolbalen.
Du borde ha fullt upp med att…
…hångla.
-Jag hoppas att han har kul. -Inte alls.
Inte ens lite.
Han har precis anmält sig till tusen småaktiga samtal
och timmar av kvardröjande, nyfikna blickar.
Han blir nog balens kung av medlidande.
Varför kallas det hångel?
Med tanke på alla involverade områden.
Halsen är inte ens i topp fem.
Håll dig lugn. Tänk inte för mycket.
Är du okej?
Ja.
Nej, det är bara…
Att sminka honom fick mig att tänka på…
alla saker den tar ifrån oss.
Innan den tar allt, menar jag.
Det krävs ansträngning för att se ut som oss själva.
Eller åtminstone hur vi ser oss själva.
Du gjorde ett bra jobb.
Ach han ser bra ut.
Han kommer nog att ha kul.
-Struntar i vad Spence säger. -Jag antar det.
Jag vet inte.
Vet du vad jag saknar?
Mitt hår.
Jag saknar det mycket.
Förlåt att jag kommer så sent.
Klinikkoordinatorn kom på besök.
Högerarmen måste ju få band.
Okej.
Vänster arm.
Hon grillade mig om arbetsmiljö.
Det tog en evighet att förklara.
Oroa dig inte.
Jag träffade din pappa i går.
Jag missade honom ett par gånger.
-Han är trevlig. -Tack.
Det angår inte mig,
och säg till om jag går för långt, men…
…även snällt folk kan ha fel.
-Ursäkta? -Mina föräldrar är trevliga.
När jag kom ut flippade de ut.
Pappa spräckte nästan ett blodkärl.
Min mamma var lite bättre.
Om jag visar dig något, lovar du att inte göra en stor grej av det?
Ja, självklart.
Vad är det?
-Okej, så medicinen… -De funkar inte längre.
De utvecklar bättre antiretrovirala medel,
cocktails som håller längre än så här.
-Hur länge? -Jag vet inte.
-Ett år, kanske två. -Skit också.
Jag har känt folk som har klarat sig mycket längre än så.
Det är okej.
Spence.
Hallå?
Hej.
Spence, lyssna.
Det är nån på uppvaket.
-Va? -Någon är där inne och dörren är låst.
-De rummen är aldrig låsta. -Det är låst.
Okej.
Den var låst.
Det var den.
Jag kommer strax.
Använd toaletten i hallen.
Jobbig natt?
Jag har haft bättre.
Får du inget mot illamåendet?
Jo, men bieffekterna är illamående.
Jag har några föräldralösa morfintabletter…
Föräldralösa morfintabletter.
Jag fattar inte att det tog så lång tid att komma på förfin.
Jag har lite förfin om du vill ha.
Jag mår bra.
-Du ser bra ut. -Jag mår bra.
Du borde passa dig, Anya.
Jag vet.
Och jag kan dra till mig oönskad uppmärksamhet.
Lorne Michaels kommer att jaga mig.
De delar ut piller varje dag med stor noggrannhet.
Att ta mer eller mindre är kanske inte säkert.
Tack, men om jag ville ha nåt lugnande hade jag stulit det.
Fan. Morfin är lugnande. Skämtet är förstört.
Så där ja.
-Fan. -Vad fan, Anya?
Vad är det för fin skjorta?
Vår krigare gick på balen, minns du?
Hur gick det?
-Jag var väldigt modig. -Så modig.
-Ja, väldigt modigt. -Väldigt modigt.
-Så modig. -Så modig.
Det sa alla.
Sa nån att deras mormor dog i cancer?
Det är alltid som ett stort tack.
Jag jämfördes med mor- och farföräldrar,
en farbror och en hund.
Sen blev jag balens kung.
Du okej, kompis?
Ja.
För dem före,
för dem efter, för oss nu,
och för dem bortom.
För dem före,
för dem efter,
för oss nu, och för dem bortom.
Sedda eller osedda, här men inte här.
-Jag har en. -Vem som
helst klarar sig utan ängeln som föddes i kväll?
Det är inte den. Den är annorlunda,
en detektivhistoria.
Den gamla skolan, med mord och svek.
Kanske ett spöke.
Den heter:
"Ge mig en kyss."
Är det okej, Spence?
Dags för dig.
Det börjar en stormig natt.
Lördagen den 11 april.
Två döda, en saknad och en i lådan.
En båtresa som gick snett.
En bränd stuga och förkolnade rester.
Det regnar katter, hundar och resten av djuraffären utanför,
som om Gud själv hade kallat på stormen för att skölja bort blodet.
Alice Palmer.
Inspektör Fisher.
L. FISHER DETEKTIV
Vill du ha nåt innan vi börjar?
-Vatten? En flaska läsk? -Nej, tack.
Märklig vana. En nervös sådan?
En frisk sådan. Inlärd av min far. Du känner honom, förstås.
Är det här dina vänner?
Eller snarare,
var de dina vänner?
Jag har två döda, en saknad och du är här med mig, eller hur?
Jag vet inte var jag ska börja.
Vi brukar börja med "på själva dagen", om det hjälper.
Det började i fredags morse i klassrummet.
Det var en vanlig dag.
Sharon, min barndomsvän.
Kirk Donner,
mitt ex.
Patty,
överklassens drottning.
Och pojken som hennes blick bränner igenom, Jake Retton.
Min bästa vän.
Allt började med Jakes dagbok.
Vad skrev han om?
Något han och Kirk hade gjort…
i hemlighet.
Vad fan håller du på med?
Jag är rätt säker på att det inte är det du tror.
Särskilt efter i morse.
Spence, jag lovar att jag har goda skäl.
Din bästa vän och ditt ex.
Det svider lite. Jag räckte ju till för honom.
Jag var inte det han behövde
så det lindrar ju smärtan en smula?
Jag kan tänka mig att nån tar det personligt.
Hur som helst, dagboken var stubinen.
Den där billiga sanningen.
Ett dagboksinlägg som kunde stjälpa Kirks tid som kung.
En landmina i blått bläck som väntar på en fot.
Jake Retton till studierektorns kontor.
Såg ni skoltidningen, mr Retton?
-Jag tog en titt. -Det finns en krönika om det nya gymmet,
en recension av vårmusikalen och sen det här:
"Dopning på planen, droger som driver idrottarna" av Jake Retton.
-Varför tryckte du det? -Det var inte jag.
Redaktören tryckte det.
-Du smög in det. -Får jag en varning?
-Tänk om jag stänger av dig? -Om jag skriver om en korrupt rektor
med en leksak till ryggrad?
Hellre ett snöre än ett mål.
För där fotbollsuniformerna har nummer, har du en måltavla.
Ta bort storyn, annars ryker din bricka och ditt anteckningsblock.
JASON HYDE, VICE REKTOR
Fan, Retton, med all din intelligens, känner du inte igen en vän?
Visa mig en vän, så säger jag till.
Ledsen, kompis.
Vicepresidenten hade bara till hälften rätt.
Jake var en måltavla,
men att dra tillbaka storyn hade inte hjälpt honom.
Kniven hade redan träffat.
Begravd till max mellan min bästa väns skulderblad.
Han visste bara inte.
Våra fingrar sammanflätade och våra läppar möttes så som vi verkar och vilka vi är.
Jag kände dig inte, Kirk, förrän i dag.
Nästa gång vi möts i korridoren och en tyst nickning,
halvleendet, så fint att se ett kärt hej.
Nej, det är mer.
Inte en hälsning, men en delad blick
snabbt omdirigerad till snegling, vilket kan betyda:
Ge mig en kyss.
Kom igen. Ni borde inte läsa det, det är privat.
Oavsett hur perverst och detaljerat det är.
Hejaklacksledaren la upp det.
Jake trodde det,
men reportrar skapar fiender som vårmusikens ingenjörer skapar beundrare.
-Jake var inget undantag. -Det låter som en farlig vän.
Kanske. Men Jake var värd det.
Hur tog han det?
Dåligt.
Han hade blivit kränkt, förödmjukad och han var arg.
Han var arg för att han inte blev attackerad för nåt han gjort,
utan för nåt han var.
-Jag försökte… -Vad jag har hört
hamnar han hos Sharon.
Han pratade bara lite, men han sa väldigt mycket.
De flesta orden var hämnd.
Patty och Kirk. Patty la upp lappen, Kirk förnekar det.
Den är perfekt. Dödliga slag. Både och.
Men sen fick han en idé.
Om de verkligen ville döda hans rykte, om de ville se honom död,
borde de få det.
Så låt oss avsluta jobbet.
Eller få dem att tro det.
Vi får dem att döda mig.
Jag stod för bakgrunden, fast jag inte visste om det än.
Min far var bortrest och jag mutade kaptenen
för att ha en av mina berömda båtfester.
Alla är vänner när en tjej har en yacht.
Planen var enkel. Jake muckar gräl…
-Du är skamlös, Patty. -Kul att se dig också, Jake.
Vill du ha en Zima?
Grilla Patty och Kirk
och elda på tills nån kokade över.
-Kom igen, Patty. Han… -Lägg dig inte i, Kirk.
Det var väl det du gör bäst? Att se åt andra hållet.
Det och…
att gå ner på knä.
Vad fan sa du?
Förlåt, men det var inte jag som började.
Det gjorde hon.
-Ta tillbaka det. -Du är hetlevrad.
Redo för rond två?
Jake faller överbord, kommer inte upp.
Ligger lågt hela helgen medan Patty och Kirk vrider sig
i tron att de dödade honom.
Sen kommer Jake till skolan på måndag morgon.
Fan.
Det är faktiskt ganska elakt.
Vem visste att du hade det i dig?
Verkligen illvilligt.
När gick det snett?
Det började bra.
Sharon behövde bara gömma dykutrustningen för Jake
när han hamnade i vattnet.
Sen åkte han till Sharons föräldrars stuga för att vänta ut det.
Hon hade gömt en nyckel.
Sökandet fortsätter efter tragedin utanför kusten,
när studenten Jake Retton förmodas ha drunknat
efter att ha fallit överbord.
Sug på den, rövhål.
Tragedin förvärrades av att Kirk Donner drunknade
efter att ha dykt efter sin vän.
Han hoppade i efter honom.
Men när han inte kom upp gjorde jag det enda jag kunde komma på.
Jag…
Jag dök också i.
Jag kunde inte hitta honom.
Jag hittade honom inte.
Jag kunde inte hitta honom.
Sen flöt kroppen upp och det var…
Det var det värsta jag hade sett.
Kirk!
Kirk var död.
Sharon var otröstlig.
Hon älskade alltid Kirk.
En del av henne
skulle plocka upp bitarna efter hela röran,
men nu flöt bitarna i vattnet,
och hennes drömframtid var borta.
Sen berättade hon allt.
Hon sa att Jake hade fejkat allt, hur hon hade hjälpt honom,
att ingen skulle bli skadad.
Jag antar att Sharon åkte till stugan som de kom överens om.
Hon tänkte döda Jake, inte hjälpa honom.
Döda Jake för det som hände Kirk.
Om hon saknas antar jag att hon anlade branden
för att förstöra bevisen.
Jag måste erkänna att det stämmer.
En sorglig historia.
Du verkar ha förlorat tre vänner i dag.
Två på bårhuset, en på rymmen.
-Får jag gå? -Det har du alltid fått.
-Inget är… -Obligatoriskt.
Jag vet.
Det fanns ingen vänlighet i det här.
Jag borde inte ha kommit.
Hej, tjejen.
Överraskad att se mig?
Trodde du jag hade drunknat, skjutits eller bränts?
Eller att min död hade överdrivits?
-Jake, jag är så glad att du mår bra. -Trevlig flickvän.
Vi har känt varandra för länge.
Hur visste du?
Jag har vapnet. Jag ställer frågorna.
Lustig första fråga,
istället för att fråga hur jag flydde från branden du startade.
Jag antar att du har på dig svaret.
Lika vass som vanligt.
Du skulle äta dina ord för att komma loss.
Du släpper loss mig så småningom.
Du skrämde mig vid fönstret på polisstationen.
Jag har mer åt dig.
Jag berättar vad jag vet, och du fyller i luckorna.
-Jaså? -Det är bäst det.
Jag var i stugan…
Jag hittade dem ingenstans.
Sharon kom för att berätta vad som hänt Kirk.
Han är död, Jake.
Jag vet inte vad som hände.
Han hoppade i vattnet och Alice hoppade i efteråt och…
Vi måste erkänna. Säga till alla att du mår bra.
Men jag vet inte hur man går tillbaka. Tror du att vi kan?
Få in fjädern i burken efter det vi…
Det är nog aldrig för sent.
Jag tror att vi alla gör misstag, och i slutet…
Sharon.
Du sköt henne och satte eld på den,
och du tänkte skjuta mig om jag flydde?
Laddad och klar. Jag väntade i nästan fem minuter.
Jag tittade till Sharon.
Hon var död.
Men elden gav mig inte tid att sörja.
Jag fyllde badkaret med vatten och tog min dykflaska,
väntade så länge jag kunde tills det inte gick mer.
Och jag riskerade elden.
Jag gick igenom eld i går kväll.
Men tandkorten…
sa att kroppen var din.
Jag smög in på din fars tandläkarmottagning och bytte journalerna.
Jag tänkte köpa mig tid att lösa brottet.
Och ser man på, här är vi.
Det finns bara en person som Sharon hade litat på
för att berätta om planen, och det är du.
Det är du, min ängel.
Och…
…jag hittade det här vid trädet där skottet kom ifrån.
Nervös vana.
Nej.
En skyldig en.
Oavsett hur många gäster som
dök upp på båtfesterna genom åren,
har jag bara haft två riktiga vänner.
Sharon och du.
Varför gjorde du det?
Varför jag sköt Sharon?
Varför jag satte eld på stugan?
Varför jag dödade Kirk och kopierade din dagbok?
Du såg inte de sista två, va?
Vi kan säga att det var Kirk. Jag visste att ni träffades.
Kirk, mitt ex och min bästa vän.
-Det är ruttet. -Så det var det.
-Du var svartsjuk. -Visst.
Jag dök i efter honom och knockade honom.
Grejen med att vara under vatten,
det spelar ingen roll om man är fotbollsspelare.
Det viktiga är att man kan hålla andan.
Jag dödade honom av samma anledning som jag la upp dagboken,
för att skilja er åt.
Han ruinerade mig.
Han gav mig nåt.
Något jag alltid kommer att ha.
Släpp mig så ska jag visa dig.
Inget fuffens.
Jag lovar och svär.
Det är just det. Ingen tittar för nära.
Inte på lilla anspråkslösa mig.
Sminket täcker det bra, men inte perfekt.
Aldrig perfekt.
Vänta.
Munsår?
Oral herpes. Det är en stor grej.
Det är det. Man bär det med sig hela livet. Det är äckligt, Kevin.
Jag vet, bara att…
Dödade hon honom för att han gav henne herpes?
-Ja. -Ja.
Ja.
Det är min hemliga skam.
Det är grejen med hemligheter.
Nyfikenhet, träffa katten!
Fasen, grabben. Titta vad jag gjorde.
Förlåt.
Janice skickar dig till din skapare Jag frankerar mitt egna kuvert
Är inte det en grej?
-Förlåt. -Nej, det är min låt.
Text och musik av Alice Palmer.
Allt på grund av något elakt som jag inte ens minns längre.
I slutändan…
Jag är ledsen.
Det var för att jag är sjuk, ser du
Avundsjuk, antar jag.
Vem skulle annars attackera kärleken?
Sanningen är, snygging.
Jag är bara en ängel som söker vingar Som alla andra i stan.
Och vingar…
Vingar…
Glöm det, Jake. Det är en mordstad.
Och om drömmar är gjorda av detta
så vill jag vakna.
Förlåt, Jake.
Sprid dina vingar medan du kan.
Älska som om morgondagen inte finns.
Kan du förlåta mig? Om det inte är för mycket besvär.
Jag var för snabb.
Antar jag…
Änglarnas stad.
Det kanske är min hållplats.
Herrejävlar.
Jag är ledsen. Jag inser nu…
Att det är som änglaporr mot slutet, eller hur?
Jag vet inte varför det blir så.
Det jag försöker säga är,
Spence, jag är ledsen för hur folk behandlade dig.
Jag skulle inte det.
Inte med flit.
Jag är ändå en idiot ibland.
Gud skulle aldrig behandla dig så.
Jag vet det. Jag är ledsen.
För mina och å deras vägnar…
…å deras vägnar som älskar Gud, för man kan inte älska Gud och hata kärlek.
Det går bara inte. Å deras vägnar ber jag om ursäkt.
Jag är jävligt ledsen.
Får jag klappa nu?
-Ja, du får klappa nu. -Okej.
God natt.
Stanna.
-Jag kan ta det härifrån. -Är du säker?
Mår du verkligen bra?
God natt, Spence.
Jag vet bättre än att bråka.
God natt, Anya.
Jag är ledsen för balen.
Jag med.
Du förtjänar bättre än så.
Tack.
Det…
Ja, det gjorde mer ont än jag ville visa.
Kom igen.
Va?
Fan också.
Va?
Deweys decimalsystem.
Nej.
Det är inte möjligt.
Det borde det inte vara, men…
För säkerhets skull.
Tror du det?
Kanske. Var fan är den?
Sektion 292.
Var fan är den?
200. Här, 200 är religion.
220, bibelstudier, 230, kristendom.
290 i andra religioner, 292…
Klassiska religioner. Antikens greker.
290, 292, 13…
Redan borta.
Jag är fortfarande här.
Anya, vi hittade den. Du kommer inte att tro…
Herregud. Nej.
Undertexter: Carita Koro