‎UN SERIAL NETFLIX
‎Deci ce vrei să zici…
‎că tapetul…
‎și mobila erau diferite?
‎Tot holul.
‎Totul era diferit.
‎Vechi… Adică…
‎Tablouri vechi.
‎Mobilă veche.
‎Fără becuri, doar lumânări.
‎Parcă m-aș fi întors în timp.
‎Și femeia asta…
‎Ei bine, e…
‎E o nebunie.
‎Scuze, tocmai…
‎- … m-ai făcut nebună? ‎- Nu.
‎Nu, nu tu. Nu…
‎Sigur e o nebunie.
‎Nu? Medicamentele pe care le luăm ‎ne fac să vedem lucruri.
‎Nu e doar cazul tău. ‎Ni se întâmplă tuturor.
‎Ție ți s-a întâmplat des, Kevin?
‎Haldolul te face ‎să vezi bătrâne înfricoșătoare?
‎Nu contează.
‎Mă duc la culcare.
‎BAZAT PE OPERA LUI CHRISTOPHER PIKE
‎Iisuse!
‎Nu te trezești mereu așa, nu?
‎Dacă ai fi alarmă, ‎te-aș plesni ca să te amân.
‎Astea mi-au dat niște vise nebunești.
‎Vai, nu! Nu vise.
‎Poți să te uiți la ceva?
‎Chiar trebuie?
‎Ai mai văzut simbolul ăsta?
‎L-am văzut ieri în pădure
‎și sigur l-am văzut undeva în casă.
‎Nu. Îmi pare rău.
‎Dar astea? Îți spun ceva?
‎292.13?
‎Nu știu dacă-mi pasă.
‎E dosarul vechi al unei paciente.
‎Numerele astea apar des în arta ei.
‎Doamne!
‎Știam eu.
‎Nu-mi pasă.
‎Bine.
‎Scuze!
‎Nu e ziua mea preferată.
‎- Pot fi cam nesuferită în… ‎- Fiecare zi?
‎Ziua Familiei.
‎E ca o grădină zoologică, ‎doar că toate animalele mor.
‎Pentru mine e la fel ca oricare altă zi.
‎Fără însoțitori.
‎Dar tu?
‎A venit tatăl tău adoptiv?
‎Da.
‎Îmi pare rău, Anya.
‎Ar trebui să vii și tu.
‎Tim e om bun, cu inimă mare, ‎și lui i-ar plăcea să te cunoască.
‎- I-am zis despre tine. ‎- Cred că a fost distractiv.
‎Să-i zici despre nesuferita din cameră?
‎E bine să te descarci.
‎I-am spus că ești ‎cea mai dură persoană pe care o știu.
‎Tatăl nostru, care ești în ceruri, ‎Sfințească-se numele…
‎Am căutat ce mi-ai cerut.
‎Nu am multe,
‎dar am găsit astea.
‎Baza din Okinawa.
‎Unde v-ați întâlnit?
‎Aproape de bază.
‎Și cea pe care am cerut-o?
‎Ultima?
‎Asta e ultima poză cu el.
‎Cu o zi înainte de ambuscadă.
‎Chiar nu știu de ce vrei poza asta.
‎Sunt multe poze mai bune cu tatăl tău.
‎Asta e…
‎importantă.
‎Am sunat-o pe mama aseară.
‎Sau azi-dimineață, în India.
‎Diferența de fus orar e mereu mare, ‎dar nu părea bine.
‎Mătușă Abir, ai zis că avocatul ‎de imigrări cu care discuți
‎i-ar putea aduce înapoi luna viitoare?
‎E greu de spus.
‎Știu că timpul e esențial, nu?
‎- Știu că timpul e esențial, nu? ‎- Da.
‎În cazul ăsta de deportare…
‎nu se așteptau ca părinții tăi
‎să nu primească azil imediat,
‎mai ales după atât timp.
‎Dar le-am promis amândurora ‎o poză cu noi toți.
‎Așa că vino încoace!
‎Și tu, unchiule Dharm.
‎- Vino aici! ‎- Bine.
‎Bună!
‎- Iau eu asta. ‎- Mulțumesc!
‎Bine.
‎Zâmbiți!
‎Zâmbim.
‎LA MULȚI ANI, SPENCE
‎Nu vrei să scrii ceva?
‎Trebuie să scriu ceva ‎pentru că ea nu e aici?
‎Era răcită de dimineață.
‎Nu e bine să mergi în vizită ‎dacă ești bolnav, știi?
‎Mereu e răcită.
‎Haide! Nu-s idiot. Face 40 de ani.
‎E cu grupul de la biserică.
‎Dau o petrecere mare pentru ea diseară.
‎Aș putea merge și eu.
‎Cu tine. S-o surprindem.
‎Știi…
‎Nu cred că ar ieși cum ne dorim noi.
‎Fratele tău va face atletism
‎cum ai făcut și tu, ți-a luat locul
‎cât a putut și el.
‎- Vrei să faci atletism? ‎- Sigur că vrea.
‎Ce tare!
‎Credeam că vrei să joci în piesa școlii.
‎Le poate face pe amândouă.
‎Credeam că te vei bucura.
‎Duce ștafeta mai departe. Moștenirea ta.
‎Nu-ți face griji pentru asta!
‎Eu mi-am terminat treaba.
‎Iar experiența ta la liceu ‎ar trebui să fie doar a ta.
‎Mă duc să mai iau cafea.
‎Ce-i asta, decafeinizată?
‎A băut cam multă cafea azi, nu?
‎Noapte lungă.
‎Altă noapte lungă.
‎Au ales tema balului.
‎Romantism parizian.
‎Oui.
‎Ar fi tare dacă asta înseamnă
‎că vor decora sala ca să arate ca Luvrul.
‎Dar, după cum îi știu,
‎- …luminițe de Crăciun, turnul Eiffel. ‎- Luminițe de Crăciun, turnul Eiffel.
‎Moștenirea e importantă.
‎Tatăl tău și-a bătut joc de numele Carter, ‎iar tu l-ai reparat
‎- …de unul singur… ‎- Ilonka!
‎Vino să-i saluți!
‎Ea e fata cea nouă ‎despre care v-am povestit.
‎E foarte deșteaptă. O elevă grozavă.
‎Dar o hoață groaznică.
‎Eu sunt Ilonka. Mă bucur să vă cunosc.
‎Ea e mama mea, Samantha, ‎fratele meu, Morgan,
‎iar ea e Katherine.
‎Kevin mi-a vorbit mult despre voi.
‎Kevin a zis că frățiorul lui ‎arată exact ca el.
‎Și așa e, Morgan.
‎Iar sora ta e mult mai drăguță…
‎Scuze, Kev, tu ai tras bățul scurt ‎când a venit vorba de…
‎Vai, nu!
‎Ce proastă sunt!
‎Ești iubita lui Kevin, evident.
‎Nu. Și eu aș fi crezut la fel, știi?
‎- Ziua Familiei. ‎- Da, n-am vrut…
‎să zic că semănați… Știi ce? Mă opresc.
‎Mă bucur că v-am cunoscut. ‎Mă duc să mănânc ceva.
‎- Nu e nevoie… ‎- Bine. Ne vedem mai târziu.
‎Da.
‎Pe acolo.
‎- Bună, scumpo! ‎- Bună!
‎Scuze că am întârziat.
‎Am stat de vorbă cu Anya. Colega ta ‎de cameră a fost drăguță să mă însoțească.
‎E amuzantă. N-am mai râs așa de mult timp.
‎Vreau să-ți arăt locul meu preferat.
‎Vrei să-l vezi?
‎Sigur că da. Da.
‎Mi-a făcut plăcere.
‎Vii, nu-i așa?
‎292,13.
‎Exact.
‎Latitudine sau longitudine?
‎Longitudinea e până la 180.
‎Latitudinea, până la 90.
‎Ești bine?
‎Căci nu-s sigur.
‎Timpul e ciudat aici.
‎Am avut o colegă de cameră.
‎Înainte înjura întruna, iar timpul ‎trecea mai greu înăuntru decât afară.
‎Am prins-o…
‎într-o zi venind și plecând.
‎Cu un ceas de mână în palmă. ‎Ceasurile de perete erau în pădure.
‎A fost ciudat.
‎Ai tendința să te implici ‎când te preocupă ceva.
‎Dar există căi de scăpare.
‎N-ar trebui să-ți faci griji.
‎De ce?
‎Pentru că avem grijă unii de alții.
‎Intră!
‎Livrare.
‎Încă un urs.
‎Am luat-o de la capăt. Iar urși.
‎Pune-l cu restul, cred.
‎Nu e nevoie să te ascunzi aici ‎de Ziua Familiei.
‎Ceilalți sunt jos. Sunt de treabă.
‎Sigur ar fi bucuroși să te primească.
‎- Nu, mersi. ‎- Ce-ai mai primit?
‎Multe săpunuri de fițe.
‎Arată de parcă ar fi în Italia, ‎judecând după săpunurile astea.
‎Primește chestiile astea în rulotă ‎când începe un film.
‎Pun pariu că erau prea multe săpunuri.
‎Vrei săpunuri mirositoare?
‎Sincer, da.
‎Hei! Îmi pare rău.
‎Știu că e de rahat, dar…
‎Doar pentru că părinții nu-s aici,
‎nu înseamnă că nu ai familie, știi?
‎Ești parte din familie aici…
‎indiferent dacă îți dai seama sau nu.
‎Sunt grozave. I le-au dat gratis?
‎Trebuia să fiu vedetă de cinema.
‎Pot să-l iau pe cel cu lămâie și limetă?
‎Sigur.
‎Străbunicul meu a inventat săpunul lichid.
‎- Serios? ‎- Da, în 1865.
‎A fost primul care a folosit ‎ulei de palmier și de măsline în săpun
‎și a inventat termenul „Palmolive”…
‎dar cineva a furat ideea.
‎Uimitor!
‎E super tare și nu te cred.
‎Doamne! Ce bine miros!
‎Tris?
‎Te-ai trezit?
‎Va deveni ciudat.
‎Mi-a venit o idee ‎despre Jack Libertate și Pui de Porumb.
‎Tristan?
‎Tristan.
‎Tris?
‎Credeam că se simte mai bine.
‎Voiam să decorez și partea ei ‎de cameră pentru când se întorcea.
‎Scoți cearșafurile?
‎Adică, le speli ‎și altcineva doarme pe ele mai târziu
‎sau nu mai sunt folosite…
‎acum că ea nu mai e, iar alea-s noi?
‎Nu am adus nimic cu noi ‎când am venit pe lume.
‎Nu putem lua nimic cu noi când plecăm.
‎Dar pernele astea…
‎Sunt bune.
‎Foarte bune. Doctorița le-a ales perfect.
‎Egiptenii antici ciopleau
‎o bucată de lemn ‎ca să-și odihnească gâtul în somn.
‎Știai?
‎Nu.
‎Poți intra dacă vrei.
‎Înțeleg. Oamenii se tem de camerele astea.
‎„Oamenii se tem de moarte…
‎mai mult decât de durere.
‎E ciudat că se tem de moarte.
‎Când mori…
‎durerea se termină.
‎Da. Cred că e o prietenă.”
‎Jim Morrison a spus asta.
‎Știi cine e?
‎Da.
‎Tatei îi plăcea The Doors.
‎La nebunie.
‎Intră!
‎Bună!
‎N-am zis azi.
‎Îmi pare rău pentru aseară.
‎- M-am exprimat greșit. ‎- Nu-i nimic.
‎Da, îmi pare rău.
‎Sper că nu ți-am făcut iubita de rușine.
‎Nu, i s-a părut amuzant.
‎Mai bine muream decât să zic că e sora ta.
‎Eu am…
‎E în regulă.
‎Nu știu…
‎cum de nu te-am auzit…
‎Sau poate n-am auzit.
‎Familia ta părea drăguță.
‎Da.
‎Sunt grozavi.
‎Mai puțin mama…
‎Ea a avut probleme cu băutura ‎și cu altele mai grave.
‎Dar ei sunt grozavi.
‎Mai puțin când se ceartă ‎și mai puțin când nu se ceartă.
‎Și mai puțin când vorbesc ‎despre tipul ăsta…
‎Kevin.
‎Cum adică?
‎Adică…
‎tipul despre care tot vorbesc toți.
‎Fiul perfect.
‎Elevul perfect. Iubitul perfect.
‎Și eu am fost pedepsit la școală.
‎- De vreo zece ori. ‎- Da.
‎Ești un adevărat monstru, Kevin.
‎Poate că sunt.
‎Ce ai găsit?
‎Știi tu, prada,
‎jaful, bunurile furate.
‎Dosarul.
‎„Julia Jayne.
‎fata care a supraviețuit. ‎Miracolul misterios de la Brightcliffe.”
‎Ce ai aflat? Ceva interesant?
‎Poate.
‎Nu e mare lucru aici ‎și Stanton nu spune prea multe, dar…
‎terapia prin artă a Juliei m-a intrigat.
‎Am asta.
‎Da.
‎Și am mai văzut-o pe jos sigur.
‎Și în altă parte, dar nu-mi amintesc unde.
‎Și numărul acesta.
‎„292,13”.
‎- Ce e? ‎- Nu știu.
‎Toată viața am avut o voce interioară
‎care m-a împins înainte.
‎M-a ajutat la teste, mi-a dat idei.
‎M-a ghidat bine de fiecare dată.
‎O șoaptă micuță.
‎Dar aici, nu știu. E…
‎E o suprasolicitare și nu știu de ce.
‎Acest simbol, aceste cifre…
‎mi se par importante.
‎Orice voci ar fi…
‎șușotesc foarte tare ‎de când am venit aici.
‎Aud lucruri.
‎Văd lucruri.
‎Vocile acelea șoptite ‎îmi spun să mă uit la asta.
‎Practic, țipă la mine.
‎Nu înseamnă că trebuie să le asculți.
‎Spun doar că ai multe de procesat aici.
‎Și înțeleg. Înțeleg perfect atracția.
‎Altceva la care să te concentrezi.
‎Ceva în afară de…
‎În afară de ce?
‎Nu contează.
‎Ascultă…
‎Sper să găsești ce cauți.
‎Poate atunci vocile alea ‎te vor lăsa în pace.
‎Asta a fost tot, o fracțiune de secundă.
‎Am verificat așternuturile. Era frig. ‎Așternuturile erau întinse, nemișcate.
‎Nu-mi dau seama dacă mi s-a părut.
‎- Ce părere avem? ‎- Nu.
‎Înțeleg, însă…
‎- Nu. ‎- Nu. Nu cred.
‎Cred că da.
‎Putea să treacă și să-ți spună că e bine.
‎Și-a folosit toate puterile, ‎toată energia,
‎ca să stea în pat o fracțiune de secundă?
‎Poate a coborât din rai doar ca să spună: ‎„Bună! Sunt bine.”
‎Rai și iad.
‎Lumea e un loc al naibii de colorat.
‎De ce te străduiești ‎să fie totul alb și negru?
‎- Anya, haide! ‎- Scuză-mă!
‎Votați „da” sau am auzit eu greșit?
‎Semnul e semn.
‎Tristan n-ar fi trecut prin toate astea…
‎ca să fie vagă și la obiect.
‎Promit, când mă duc…
‎dacă mă pot întoarce
‎ca să vă spun ceva…
‎O s-o spun.
‎Și o să fie ceva tangibil.
‎Ceva palpabil.
‎Pe care să vi-l puteți arăta reciproc.
‎Pe care-l puteți verifica.
‎Fără prostii de astea.
‎Nu ceva care să apară de la medicamente.
‎Deci suntem de acord?
‎Nu e semn.
‎Nu. Nu e semn.
‎Nu.
‎Continuăm.
‎Altcineva?
‎Sau trecem la fantoma din seara asta?
‎Hai să creăm o fantomă!
‎Cine vrea să povestească?
‎Eu.
‎E cam pe jumătate gata…
‎sau poate puțin mai mult de atât, ‎dar mi-ar plăcea să încerc.
‎Să o auzim!
‎Pentru cei de dinainte…
‎și cei de după.
‎Pentru noi acum,
‎și pentru cei de după.
‎„Pentru cei de dinainte
‎și cei de după, pentru noi acum ‎și pentru cei de după.”
‎Văzut sau nevăzut…
‎aici, dar nu aici.
‎„Văzut sau nevăzut,
‎aici, dar nu aici.”
‎Oriunde.
‎Dusty era perfect.
‎Perfect…
‎de…
‎nebun.
‎Sau poate că nu.
‎Asta se numește…
‎„Inimă haină”.
‎LICEUL ROOSEVELT
‎E pauza dintre a cincea și a șasea oră la liceul Roosevelt.
‎'Velt.
‎Sunt cele mai grele cinci minute ale zilei.
‎Ești tare aproape de libertate.
‎Dar, mai întâi…
‎alte 50 de minute de tortură.
‎Dusty Shane, din ultimul an de liceu, e perfect.
‎Perfect normal.
‎Adică perfect de mediocru.
‎Note bune, dar nu atât de bune încât să atragă atenția.
‎Sportiv, dar rezervă.
‎Oamenii cred că e de treabă, dar cam atât.
‎Nu știu mai multe.
‎N-a avut probleme, dar nici nu s-a oferit voluntar.
‎Capul jos, liniștit,
‎e un mister, ca să fim sinceri.
‎Dar nu mulți sunt interesați de el.
‎Hei, părinții tăi ‎chiar te lasă singură în weekend?
‎- Stai! Cine ți-a spus asta? ‎- Sheila mi-a spus.
‎Nu voi da petrecere.
‎Nancy, dacă părinții tăi sunt plecați, ‎trebuie să dai petrecere.
‎Ce-i cu tine?
‎Vor fi în Vegas tot weekendul.
‎Ce-ar fi să dormim împreună mâine?
‎Nimic în seara asta?
‎Haide, tot locul pentru tine?
‎Voi face o baie lungă ‎și mă voi uita la televizor.
‎Abia aștept.
‎Bine, bunico.
‎Distracție plăcută! Pe mai târziu!
‎Asta e chestia.
‎Nimeni nu știe nimic despre el.
‎Doar cred că știu.
‎De exemplu…
‎nimeni nu știe că Dusty locuiește singur cu mama lui.
‎Acum câțiva ani, mintea ei a luat-o razna.
‎Nu mai vorbește deloc.
‎Dar ascultă mereu.
‎Dacă Dusty vrea să traverseze orașul în timpul săptămânii
‎ca să vadă o tânără care are toată casa pentru ea…
‎atunci exact asta va face Dusty.
‎Iar fața zâmbitoare.
‎- Ce? ‎- Ai zis altă poveste cu ucigaș în serie,
‎iar tipul desena fețe zâmbitoare cu sânge,
‎- …mai știi? ‎- Am uitat de asta.
‎Bine, e…
‎E ca un X,
‎cu partea de sus colorată.
‎Mai degrabă ca o clepsidră.
‎E puțin mai bine.
‎Dar asta e…
‎Scuze.
‎Continuă!
‎Deci mașina o ia pe un drum abandonat.
‎Nu era prima dată când Dusty lua o viață.
‎Și nu avea să fie nici ultima.
‎M-am simțit bine.
‎M-am descurcat bine.
‎Sper să fii mândră de mine.
‎Acum, lasă-mă în pace!
‎Fă-i să mă lase în pace!
‎Noapte bună!
‎Tuturor.
‎Îmi pare rău.
‎Nu vă aud.
‎Nimeni nu poate.
‎Le vedea în fiecare noapte.
‎Iar cele noi…
‎plâng mult…
‎și țipă mult.
‎Dar, la o vreme după ce mor, ‎înțeleg regulile.
‎Și nu-și pierd timpul.
‎Dar cele mai de mult…
‎doar se holbează.
‎Se holbează la el.
‎Și poate e mai rău…
‎pentru că ăsta e iadul.
‎Oameni care se holbează.
‎Nu lavă sau pucioasă.
‎Iadul e când știe toată lumea.
‎Nu înțeleg unde e.
‎A zis că vine ‎să mă ia dimineață la școală.
‎Dacă vrei să schimbi planurile, ‎e bine, dar ciudat.
‎Am așteptat până în ultima clipă ‎ca să văd dacă apare
‎și, în cele din urmă, ‎am luat o ocazie ca să vin aici.
‎Întârziasem 15 secunde la Economie, ‎dar dl Holley tot mi-a făcut zile fripte.
‎Ce enervant!
‎Sigur.
‎E ciudat.
‎N-ai văzut-o pe Nancy azi, nu?
‎Nu pot spune că am văzut-o.
‎Poate doar a tras chiulul. ‎Oamenii mai fac asta.
‎Nu și Nancy.
‎Nancy n-a chiulit niciodată.
‎Nici măcar în clasa a XI-a.
‎Poate s-a îmbolnăvit.
‎Sper că e bine.
‎Uite, eu…
‎Scuze, am stat aici tot anul, ‎abia ți-am spus două vorbe
‎și acum vorbesc încontinuu.
‎Știi să asculți.
‎Încerc.
‎Asta e chestia la locul ăsta.
‎Nimeni nu ascultă.
‎Eu sunt Sheila.
‎M-am mutat aici vara asta.
‎Nu mă pricep la lacrosse ‎și nu-mi place să fac cumpărături,
‎dar cânt grozav la pian
‎și ador filmele cu extratereștri.
‎N-o face, Sheila!
‎Nu te lăsa păcălită de melancolie!
‎Gândește cu fofoloanca!
‎- Scuze, cu ce? ‎- Fetelor le place Dusty.
‎Și unor băieți. ‎Probabil și unor profesori.
‎E…
‎E o mică problemă.
‎Da, sună groaznic. ‎Stai puțin, du-te naibii!
‎Dar mereu îl plac pe Dusty ‎și asta e o problemă.
‎Pentru că el știe, nu-i așa?
‎Ce se va întâmpla cu ei?
‎Era un loc…
‎în sud, unde aveau hamburgeri și milkshake-uri grozave.
‎Era un loc în nordul orașului
‎unde puteai parca mașina câteva ore fără să fii deranjat,
‎cu o priveliște minunată a orașului, cel puțin până se aburea geamul.
‎Sheila conducea spre nord.
‎Fofoloanca ei mergea spre nord.
‎Sau nu?
‎A schimbat direcția și l-a surprins înainte de întâlnire.
‎Unde mergem?
‎Verificam ceva. Sau pe cineva, de fapt.
‎Vreau să trec pe la Nancy, ‎ca să mă asigur că e bine.
‎Nu durează nici cinci minute.
‎Ce?
‎S-ar putea să fie bolnavă, cum ai spus.
‎M-aș simți mai bine ‎dacă aș trece pe acolo.
‎Dar dacă doarme?
‎Dacă e bolnavă, ‎n-ar trebui să se odihnească?
‎Părinții ei sunt plecați din oraș.
‎Dacă e bolnavă, ‎poate are nevoie de ceva, nu?
‎Aia e casa ei?
‎Da. Haide!
‎E în regulă. Pot aștepta aici.
‎Nu fi ciudat! Vino să saluți!
‎Nancy?
‎Poate doarme.
‎Am găsit cheia.
‎Ți-am spus că nu pot.
‎Ce?
‎Nu pot să cred ‎că i s-a întâmplat ceva rău.
‎Pur și simplu nu pot.
‎Sigur mă înșel,
‎dar să ne asigurăm, da?
‎Nancy?
‎Nimic?
‎Nimic.
‎Sun la poliție.
‎- Stai! ‎- Nu e bine.
‎Nu e nimic în neregulă aici. ‎Locul e imaculat.
‎- Nu e niciun motiv… ‎- Am o presimțire rea. Bine?
‎Alo?
‎Prietena mea a dispărut.
‎Ești cea mai bună prietenă a ei?
‎Da.
‎Și, după cum am spus…
‎ceva nu e deloc în regulă aici.
‎S-ar putea să fi ieșit.
‎Nu văd nimic care să sugereze…
‎Nu.
‎Tu-i ești prietenă. Tu cine ești?
‎Sunt Dusty. Am ieșit cu Sheila.
‎O știi pe Nancy?
‎Nu prea.
‎Ai mai văzut simbolul ăsta?
‎Eu…
‎Nu.
‎- Cum adică? ‎- Îți pare cunoscut?
‎L-a desenat pe undeva, ‎ai atins foaia asta?
‎- Nu, încerc să nu ating nimic. ‎- Inteligent.
‎N-ar trebui să atingi nimic ‎la locul crimei.
‎Locul crimei?
‎Am sunat la hotelul din Vegas
‎și nu au dat de părinții ei acum,
‎dar vor suna când îi vor vedea.
‎Deci era aici singură? Se întâmpla des?
‎Poate doar s-a dus cu ei.
‎- Nu s-a dus. ‎- Ești sigură?
‎Da.
‎Îmi pare rău că fac asta, ‎dar se face târziu.
‎Locuiesc singur cu mama și e bolnavă. ‎Trebuie să plec.
‎N-ați părut surprinsă.
‎Poftim?
‎În legătură cu simbolul.
‎M-ați întrebat dacă l-am mai văzut, ‎dar v-ați dus direct la el.
‎L-ați mai văzut?
‎Poți pleca.
‎Mulțumesc că ai venit pentru prietena ta. ‎Ne ocupăm noi de aici.
‎Îmi pare rău pentru Nancy.
‎Sunt sigur că totul va fi bine ‎până la urmă.
‎Ne vedem mâine.
‎Te pasionează calculatoarele?
‎- Să mă pasioneze? Cum? ‎- Să conversezi online.
‎AOL, Prodigy, chestii de genul ăsta.
‎- Ai cont de Einstein, poate? ‎- Nu.
‎Știi dacă Nancy avea?
‎BUN-VENIT PE CHATUL EINSTEIN
‎LEDZEPPEFAN: O NEBUNIE ‎JESSICA78: VII?
‎Tăceți!
‎Dusty, trebuie să vorbim.
‎Bine.
‎Știu că pare o nebunie…
‎dar nu cred că Nancy a dispărut.
‎Nu cred că e vorba ‎de o persoană dispărută.
‎Cred că e un caz de crimă.
‎Ei bine…
‎- Stai așa! ‎- Știi, e…
‎Polițista aceea.
‎Cu cât vorbea mai mult, ‎cu atât îmi dădeam seama mai mult.
‎Punea întrebări prea specifice.
‎Încerca să afle mai multe despre Nancy.
‎Nu, compara totul cu altceva.
‎Compara situația în minte,
‎introducea informații noi în conversație,
‎nu doar aduna ce-i spuneam eu.
‎Nu așa se face.
‎Doar dacă nu cumva…
‎- Sheila. ‎- Cred că Nancy a fost ucisă.
‎- Doar presupui. ‎- De cineva
‎pe care nu-l poate prinde.
‎- Îmi pare rău… ‎- Știu.
‎- Doar speculezi. ‎- Da.
‎Dar trebuie să mă ajuți s-o dovedesc.
‎Va…
‎Nu!
‎- Va… ‎- Kevin, n-o face!
‎Va urma.
‎Îmi pare rău, ‎asta e tot pentru seara asta.
‎Dacă vreți să auziți restul, ‎trebuie doar să…
‎Da, știm.
‎- Să mai trăim puțin. ‎- Să mai trăim puțin.
‎- Urăsc când faci asta. ‎- Funcționează.
‎Sunteți încă aici.
‎Până acum, cel puțin.
‎Ce e?
‎- Mi-ai luat simbolul. ‎- E al tău?
‎Credeam că e al Juliei.
‎Îmi pare rău.
‎- Toți trebuie să ne inspirăm de undeva. ‎- Da.
‎Ascultă!
‎Auzindu-te vorbind despre iad și coborâre…
‎mi-am amintit unde l-am mai văzut.
‎- Sfinte Sisoe! ‎- Știu.
‎Nu arată ca restul.
‎E o piesă metalică mai recentă.
‎Nu face parte din liftul original, nu?
‎Cred că da.
‎Și de ce să-l pui pe un panou de lift?
‎E inutil, nu?
‎De ce să te obosești?
‎E doar un răspuns.
‎Care?
‎Nu e.
‎Inutil, adică.
‎Credeam că…
‎E un buton.
‎Uite, se vede unde au tăiat panoul.
‎- E un buton, Kevin. ‎- Și gândește-te!
‎Tărgile de aici cară chestii mereu.
‎Dacă e un buton secret, ‎n-are nicio logică.
‎Cineva s-ar lovi de el, ‎cineva s-ar sprijini de el.
‎Nu ar rămâne secret mult timp.
‎Îmi pare rău, Ilonka.
‎- E un lucru tare, cu siguranță, dar… ‎- Ai dreptate.
‎L-ai declanșa din greșeală.
‎Ai avea nevoie de siguranță.
‎Celelalte butoane funcționează.
‎Serios?
‎Aș prefera să nu…
‎Rahat!
‎Da, rahat!
‎N-ar trebui să fim aici.
‎Stai, am o idee.
‎Te rog, nu ne trimite sus, la Stanton.
‎Habar n-am cum să explic asta.
‎Cum te asiguri că nu e lovit din greșeală?
‎Te asiguri că e nevoie ‎de mai mult de o apăsare.
‎Oprește-te! Nu e nimic sub morgă.
‎Nu e nimic aici.
‎Ce naiba?
‎Doamne!
‎Să ne întoarcem sus!
‎Stai o clipă!
‎Ilonka, ar trebui să ne întoarcem.
‎Lasă-mă să mă uit!
‎La naiba!
‎Rahat!
‎Ce e?
‎Doamne!
‎- Kevin! E clepsidra! ‎- Rahat!
‎- Ilonka! ‎- Kevin!
‎- Ilonka! ‎- Stai!
‎- Kevin! ‎- Ilonka!
‎Kevin?
‎Subtitrarea: Alexandru Pintilei