EN NETFLIX-SERIE
Så du sier
at tapetet
og møblene var annerledes?
Hele gangen.
Alt var annerledes.
Gammelt, som
gamle malerier.
Gamle møbler.
Ingen lyspærer, kun stearinlys.
Det var som å reise tilbake i tid.
Og denne kvinnen…
Det er…
Det er sprøtt.
Unnskyld, kaller
-du meg sprø? -Nei.
Nei, ikke du. Det var ikke…
Det må være sprøtt.
Ikke sant? Medisinene vi tar, får oss til å se ting.
Det er ikke bare deg. Det skjer med alle.
Har det skjedd mye med deg, Kevin?
Får Haldol deg til å se fryktinngytende gamle damer også?
Glem det.
Jeg legger meg.
BASERT PÅ VERKET TIL CHRISTOPHER PIKE
Herregud.
Du våkner ikke alltid sånn, gjør du vel?
Var du en vekkerklokke, hadde jeg slått deg stille igjen.
Disse ga meg noen sinnssyke drømmer.
Å nei, ikke drømmer.
Kan du se på noe?
Må jeg?
Har du sett dette symbolet før?
Jeg så det i skogen i går
og er ganske sikker på at jeg har sett det i huset.
Nei. Beklager.
Eller disse? Betyr de noe for deg?
29213?
Jeg vet ikke om jeg bryr meg.
Det er en gammel pasientjournal.
Hun skjulte tallene i mye av kunstterapien.
Herregud.
Jeg visste det.
Jeg bryr meg ikke.
Greit.
Beklager.
Det er bare ikke favorittdagen min.
-Kan være litt hurpete på… -Ukedager?
Familiedagen.
Det er som en dyrehage, men alle dyrene dør.
Akkurat som alle andre dager for meg.
Ingen foresatte.
Hva med deg?
Kommer fosterfaren din?
Ja.
Jeg er lei for det, Anya.
Men kom ned en tur.
Tim er en bra fyr med et stort hjerte som gjerne vil møte deg.
-Jeg fortalte om deg. -Det var nok gøy.
Fortalte du om hurpa du bor med?
Det er bra å få det ut.
Jeg sa du var den tøffeste personen jeg har møtt.
Vår Far i himmelen, la navnet ditt helliges…
Jeg så etter det du ba om.
Jeg har ikke mye,
men jeg fant disse.
Basen i Okinawa.
Der dere møttes?
Vi møttes nær basen.
Hva med det jeg ba om?
Det siste?
Det er det siste bildet av ham.
Dagen før angrepet.
Jeg vet ikke hvorfor du vil ha dette bildet.
Det er så mange bedre bilder av faren din.
Dette er…
Viktig.
Jeg ringte mamma i går.
Eller, det var i morges i India.
Tidsforskjellen er alltid vill, men hun hørtes ikke bra ut.
Tante Abir, du sa immigrasjonsadvokaten du snakker med
kanskje kan få dem tilbake neste måned?
Det er vanskelig å si.
De vet vel at tid er en faktor?
-De vet vel at tid er en faktor? -Ja.
Deportasjoner som dette…
De forventet ikke at foreldrene dine
ikke ville få asyl i utgangspunktet,
spesielt etter så lang tid.
Men vi lovet dem begge et bilde av oss alle.
Så kom hit.
Du også, onkel Dharm.
-Kom hit. Kom. -Ok.
Å, hei.
-Jeg kan ta det for dere. -Takk.
Ok.
Si smil.
Smil.
GRATULERER MED DAGEN SPENCE
Kanskje skrive noe?
Må jeg skrive noe siden hun ikke er her?
Hun snufset i morges.
Det sies at hvis man er syk, bør man ikke besøke.
Hun snufser hver gang.
Kom igjen. Jeg er ikke dum. Det er 40-årsdagen hennes.
Hun er med en kirkegruppe.
De holder fest for henne i kveld.
Jeg kunne blitt med.
Jeg kan bli med, overraske henne.
Vet du noe?
Jeg tror ikke det ville gått sånn du og jeg ønsker.
Broren din skal løpe,
akkurat som deg, gå i dine fotspor,
så mye det er mulig.
-Vil du løpe? -Selvsagt vil han det.
Det er kult.
Jeg trodde du ville spille i skolestykket.
Kanskje han kan gjøre begge deler.
Trodde du ville bli glad.
Han fører fakkelen videre. Det er arven din.
Ikke tenk på arven min.
Den er over.
Og din opplevelse av videregående bør være din egen.
Jeg henter mer kaffe.
Er det koffeinfri?
Hun har drukket mye kaffe i dag, hva?
Sen kveld.
Nok en sen kveld.
De valgte tema for skoleballet.
Romanse i Paris.
Oui.
Det hadde vært kult om det betyr
at de pynter gymsalen så den ser ut som Louvre.
Men kjenner jeg dem rett, tipper jeg
-julelys, Eiffeltårnet. -Julelys, Eiffeltårnet.
Jeg sier bare at arv er viktig.
Faren din ødela Carter-navnet, og du fikset det
-egenhendig… -Ilonka.
Hei, kom og si hei.
Dette er den nye jenta jeg fortalte om.
Veldig smart. Flink elev.
Men dårlig innbruddstyv.
Jeg er Ilonka. Hyggelig å møte dere.
Dette er moren min, Samantha, broren min Morgan,
og dette er Katherine.
Kevin har snakket så mye om dere.
Kevin sa at lillebroren hans lignet på ham,
og det gjør du, Morgan.
Og søsteren din er mye penere…
Beklager, Kev, du trakk det korteste strået…
Nei.
Jeg er så dum.
Du er åpenbart Kevins kjæreste.
Å nei. Jeg ville ha tenkt det samme.
-Familiedag… -Jeg mente ikke
at det så ut som dere var i slekt… Vet dere hva? Jeg skal slutte nå.
Det var flott å møte dere. Jeg skal hente noe å spise.
-Du trenger ikke… -Ok. Ses senere.
Å ja.
Det er rett inn der.
-Hei, vennen. -Hei.
Beklager at jeg er sen.
Jeg snakket bare med Anya. Romkameraten din fulgte meg.
Hun er veldig morsom. Jeg har ikke ledd så mye på lenge.
Jeg vil vise deg yndlingsstedet mitt.
Hvis du vil se det.
Selvsagt vil jeg det. Ja.
Hyggelig å snakke med deg.
Du blir vel med?
292,13.
Det stemmer.
Breddegrad eller lengdegrad, kanskje?
Lengdegrad går bare til 180.
Breddegrad til 90.
Går det bra med deg?
For jeg er ikke så sikker.
Tiden er underlig her.
Jeg hadde en romkamerat.
Hun sverget på at klokkene gikk saktere her enn ute.
Jeg fersket henne
i å løpe inn og ut én dag.
Armbåndsur i én hånd, veggklokker ute i skogen.
Det var rart.
Du pleier å bli litt revet med når du begynner å tenke på ting.
Men det kan ordnes.
Så ikke bekymre deg.
Hvorfor det?
Fordi vi tar vare på hverandre.
Kom inn.
Leveranse.
Enda en bamse.
Sirkelen er sluttet. Vi er tilbake til bamser.
Bare legg det sammen med resten.
Du trenger ikke alltid å gjemme deg her på familiedagen.
Andre familier er der. De er greie.
De vil nok inkludere deg i festen.
-Det går bra. -Hva mer har du fått?
Mange flotte såper.
Det ser ut som om hun er i Italia, om jeg må gjette basert på såpene.
De legger sånt i traileren hennes når hun starter med en ny film.
Hun fikk nok sikkert for mange såper.
Vil du ha såper som lukter?
Jeg takker ikke nei.
Hei. Beklager.
Jeg vet at det er kjipt, men…
Foreldrene dine er ikke her,
men det betyr ikke at du ikke har familie.
Du er en del av familien her,
enten du innser det eller ikke.
Disse er nydelige. Får hun disse gratis?
Jeg burde vært filmstjerne.
Kan jeg ta den med sitron og lime?
Vær så god.
Visste du at oldefaren min fant opp flytende såpe?
-Virkelig? -Ja, i 1865.
Han var den første som brukte palmeolje og olivenolje i flytende såpe,
og han skapte til og med uttrykket "palmolive",
men noen stjal ideen.
Jøss, det er utrolig.
Så kult, og jeg tror ikke et eneste ord av det.
Herregud, de lukter så godt.
Tris?
Er du våken?
Ting blir sprø nå.
Jeg hadde et gjennombrudd med Freedom Jack og Poppy Corn.
Tristan?
Tris?
Jeg trodde hun ble bedre.
Jeg skulle til og med pynte hennes side av rommet til når hun kom tilbake.
Fjerner du lakenet?
Vasker du det og lar andre sove på det,
eller er de oppbrukt
nå som hun er borte, og det der er nytt?
Vi hadde ingenting med oss da vi kom til verden.
Vi kan ikke ta med oss noe når vi forlater den.
Men disse putene.
De er gode.
De er veldig gode. Doktoren gjorde et bra valg.
De gamle egypterne
hvilte nakken på en trebit mens de sov.
Visste du det?
Det visste jeg ikke. Nei.
Du kan komme inn hvis du vil.
Jeg skjønner det. Folk er redde for disse rommene.
"Folk frykter døden
mer enn smerte.
Det er rart at de frykter døden.
Når man er død,
er smerten over.
Ja, det er vel en venn."
Det var Jim Morrison som sa det. Vet du hvem det er?
Ja.
Pappa elsket The Doors.
Elsket dem.
Kom inn.
Hei.
Jeg har ikke sagt i dag
at jeg beklager det i går.
-Det kom ut feil. -Det går bra.
Ja, beklager.
Jeg håper jeg ikke gjorde kjæresten din flau.
Nei, hun syntes det var morsomt.
Jeg kunne ha dødd da jeg kalte henne søsteren din.
Jeg bare…
Det går bra.
Jeg hadde bare ikke…
Jeg vet ikke hvordan jeg ikke visste at du hadde…
Kanskje jeg overså det.
Familien din virket hyggelig.
Ja.
Det er de. De er flotte.
Bortsett fra når mamma…
Hun har hatt problemer, alkohol og det som verre er.
Men de er flotte.
Bortsett fra når de krangler og når de ikke gjør det.
Og bortsett fra når de snakker om denne
Kevin-fyren.
Hva mener du?
Jeg mener denne
fyren de maser om.
Perfekt sønn.
Perfekt elev. Perfekt kjæreste.
Jeg måtte også sitte igjen.
-Minst ti ganger. -Ja.
Du er et monster, Kevin.
Kanskje jeg er det.
Hva fant du?
Tyvegodset,
ranet, de stjålne eiendelene.
Mappen.
"Julia Jayne.
Jenta som overlevde. Brightcliffes mystiske mirakel."
Hva fant du ut? Noe interessant?
Kanskje.
Det er ikke mye her, og Stanton sier ikke mye, men…
Julias kunstterapi har et par ting som fascinerer meg.
Vi har dette.
Akkurat.
Jeg har sett det før, på eiendommen,
et annet sted, og jeg husker ikke helt hvor.
Og dette nummeret.
"292,13."
-Hva er det? -Jeg vet ikke.
Hele livet mitt har jeg hatt en liten stemme
som har drevet meg fremover.
Den hjalp meg på prøver, ga meg ideer.
Den styrte meg rett vei hver gang.
Et lite hvisk.
Men her er det…
Det er på høygir, og jeg vet ikke hvorfor.
Dette symbolet, disse tallene…
Det føles bare viktig.
Hva enn disse stemmene er,
har de hvisket veldig høyt siden jeg kom hit.
Jeg hører ting.
Jeg ser ting.
De hviskende stemmene ber meg om å se på dette.
De roper praktisk talt til meg.
Det betyr ikke at du må lytte.
Jeg sier bare at du har mye å ta inn over deg her.
Og jeg skjønner det. Jeg forstår tiltrekningen.
Det er noe annet å fokusere på.
Noe annet enn…
Noe annet enn hva da?
Glem det.
Hør her…
Jeg håper du finner det du leter etter.
Da lar kanskje stemmene deg være i fred.
Så det var det, brøkdelen av et sekund.
Og jeg sjekket sengetøyet. Det var kaldt. Lakenet flatt, uforstyrret.
Og jeg kan ikke si om det var innbilning eller ikke.
-Hva tenker vi? -Nei.
Jeg forstår og hører hva du sier, men…
-Nei. -Nei. Jeg tror ikke det.
Jeg tror ja.
Kanskje hun kom innom for å si at hun har det bra.
Og hun brukte alle kreftene sine, all energien sin
på å sitte i sengen i et lite sekund?
Kanskje hun reiste ned fra himmelen for å si: "Hei. Det går bra."
Himmel og helvete.
Verden er så jævla fargerik.
Hvorfor prøve å gjøre den så svarthvit?
-Anya, kom igjen. -Unnskyld meg.
Stemmer du ja, eller hørte jeg feil?
Et tegn er et tegn.
Tristan hadde ikke gått gjennom alt det
kun for å være vag og kjapp.
Jeg lover at når jeg dør,
om jeg kan komme tilbake
og si noe til dere,
skal jeg faen meg si det.
Og det blir noe håndfast.
Noe dere kan holde i.
Noe dere kan vise hverandre.
Noe dere kan bekrefte.
Ikke noe bu-tull.
Ikke noe som kan bortforklares med medisinene.
Er vi enige?
Ikke et tegn.
Nei. Ikke et tegn.
Nei.
Fremover og oppover.
Noen andre?
Eller skal vi ta kveldens spøkelse?
La oss lage et jævla spøkelse.
Noen som har én?
Jeg har én.
Den er halvferdig, eller
kanskje litt mer enn det, men jeg vil gjerne prøve.
Få høre.
Til de før
og til de som kommer etter,
til oss nå
og til de som er borte.
"Til de før
og til de som kommer etter til oss nå og til de som er borte."
Sett eller usett,
her, men ikke her.
"Sett eller usett,
her, men ikke her."
Hvor som helst.
Dusty var perfekt.
Perfekt
i sin
galskap.
Eller kanskje ikke.
Jeg kaller denne:
"Det onde hjertet."
ROOSEVELT VIDEREGÅENDE
Det er mellom femte og sjette time på Roosevelt videregående.
På Velt.
Det er dagens tøffeste fem minutter.
Du er så nær frihet.
Men først
femti minutter til med tortur.
Tredjeklassing Dusty Shane er ganske perfekt.
Helt normal.
Helt gjennomsnittlig.
Gode karakterer, men ikke gode nok til å få oppmerksomhet.
Atletisk, men annenrangs.
Folk synes han er hyggelig, men det er alt.
Vi vet ikke stort mer.
Aldri i trøbbel, men melder seg aldri frivillig heller.
Hodet ned, stille,
et mysterium, for å være ærlig.
Bare ikke på manges radar.
Lar foreldrene dine deg være hjemme alene i helgen?
-Vent. Hvem sa det? -Sheila sa det.
Jeg skal ikke ha fest.
Nancy, hvis foreldrene dine er borte, må du ha fest.
Hva feiler det deg?
De er i Las Vegas hele helgen.
Kan vi ikke overnatte i morgen?
Ingenting i kveld?
Du har jo hele stedet for deg selv.
Jeg skal ta et langt bad og kun se på TV.
Jeg gleder meg.
Ok, bestemor.
Ha det gøy. Vi ses senere.
Det er greia.
Ingen vet egentlig noe om ham.
De bare tror det.
For eksempel
vet ingen at Dusty bor alene med moren sin.
For noen år siden begynte hun å miste forstanden.
Hun snakker aldri lenger.
Men hun lytter alltid.
Så om Dusty vil kjøre gjennom byen på en hverdag
for å treffe en ung dame som har huset for seg selv…
…er det akkurat det Dusty gjør.
Smilefjeset igjen.
-Hva? -Du hadde en seriemorder i forrige måned
som tegnet smilefjes i blod,
-husker du? -Det hadde jeg glemt.
Ok, det er…
Det er som en X
med toppen fylt.
Mer som et timeglass.
Det er litt bedre.
Men det er…
Beklager.
Fortsett.
Bilen svinger ned denne gamle, forlatte veien.
Det var ikke første gang Dusty drepte noen.
Og det blir ikke siste.
Jeg har hatt en bra kveld.
Jeg tror det gikk bra.
Jeg håper jeg gjør deg stolt.
La meg være i fred nå.
Få dem til å la meg være i fred.
God natt.
Alle sammen.
Beklager.
Jeg hører dere ikke.
Ingen kan det.
Han ser dem hver kveld.
Og de nye
gråter mye
og skriker mye.
Men når de har vært døde en stund, finner de ut av reglene.
Og de kaster ikke bort tiden sin.
Men de eldre
bare stirrer.
Bare stirrer på ham.
Og kanskje det er verre,
for det er det helvete er.
Blikk som vet.
Ikke lava eller svovel.
Helvete er at alle vet alt.
Ja, jeg forstår bare ikke hvor hun er.
Hun skulle hente meg på vei til skolen i morges.
Om du vil endre planer, er det greit, men rart.
Og jeg ventet til siste sekund på at hun skulle dukke opp,
og til slutt måtte jeg skynde meg hit.
Jeg var kanskje 15 sekunder for sen, men Mr. Holley kjeftet likevel.
Så irriterende.
Ja visst.
Det er bare rart.
Du har vel ikke sett Nancy i dag?
Nei, det har jeg ikke.
Kanskje hun bare skulker. Folk skulker hele tiden.
Ikke Nancy.
Nancy har aldri skulket.
Ikke engang på ungdomsskolen.
Kanskje hun ble syk.
Jeg håper hun har det bra.
Hør her, jeg…
Beklager, jeg har sittet her i hele år, og jeg har knapt sagt to ord til deg,
og nå forteller jeg deg alt.
Du er flink til å lytte.
Jeg prøver.
Det er greia med dette stedet.
Ingen lytter.
Jeg er Sheila.
Jeg flyttet hit i sommer.
Jeg er dårlig på lacrosse og liker ikke shopping,
men jeg er flink på piano
og jeg elsker filmer om romvesener.
Ikke gjør det, Sheila.
Ikke fall for dyster fyr-trikset.
Hun tenker med kusa.
-Unnskyld, med hva? -Jenter liker Dusty.
Noen av guttene også. Sikkert noen av lærerne.
Det er…
Det er et lite problem.
Det høres fælt ut. Vent litt, nei.
Men de liker alltid Dusty, og det er et problem.
Fordi han vet det, ikke sant?
Hva vil skje med dem?
Det var et sted
sør for byen som hadde utrolige burgere og milkshake.
Og det var et sted nord for byen
der du kunne parkere i noen timer uten å bli forstyrret,
med flott utsikt over byen, i det minste til glasset ble duggete.
Sheila kjørte nordover.
Kusa hennes kjørte nordover.
Eller gjorde hun det?
For hun overrasket ham før daten.
Hvor skal vi?
Jeg skal bare sjekke noe. Eller noen, egentlig.
Vil stikke innom Nancy for å se om hun har det bra.
Det tar knapt fem minutter.
Hva?
Hun kan være syk, som du sa.
Det føles bedre om jeg tar turen innom.
Hva om hun sover?
Burde hun ikke hvile om hun er syk?
Foreldrene hennes er utenbys.
Hvis hun er syk, trenger hun kanskje noe.
Bor hun der?
Ja. Kom igjen.
Det går bra. Jeg kan vente her.
Ikke vær rar. Kom og si hei.
Nancy?
Kanskje hun bare sover.
Nøkkelen.
Jeg kan ikke, sa jeg.
Hva?
Jeg tror ikke at det har skjedd noe fælt.
Det gjør jeg ikke.
Jeg tar sikkert feil,
men la oss få bevis.
Nancy?
Ingenting?
Ingenting.
Jeg ringer politiet.
-Vent litt. -Dette er ikke riktig.
Det er ingenting galt her. Stedet er plettfritt.
-Det er ingen grunn til… -Jeg har en dårlig følelse. Ok?
Hallo?
Vennen min er savnet.
Er du bestevennen hennes?
Det stemmer.
Og som sagt
er det noe veldig galt her.
Kanskje hun er ute.
Jeg ser ikke noe som antyder…
Nei.
Du er bestevennen. Hvem er du?
Jeg heter Dusty. Jeg hang bare med Sheila.
Kjenner du Nancy?
Nei, ikke egentlig.
Har du sett dette symbolet før?
Jeg…
Nei.
-Hva mener du? -Ser det kjent ut?
Tegnet hun det i en notatbok, eller rørte du dette kortet?
-Nei, jeg prøvde å ikke røre noe. -Det er smart.
Man bør ikke røre noe på et åsted.
Åsted?
Vi ringte hotellet i Vegas,
og de ser ikke foreldrene,
men de ringer når de dukker opp.
Så hun var her alene? Skjer det ofte?
Kanskje hun bare ble med dem.
-Nei. -Er du sikker?
Ja.
Beklager, men det begynner å bli sent.
Jeg bor alene med mamma, og hun er syk. Så jeg må gå.
Du så ikke overrasket ut.
Unnskyld?
Over symbolet.
Du spurte om jeg hadde sett det før, men du gikk rett bort til det.
Har du sett det før?
Du kan gå.
Takk for at du var her for henne. Vi tar det herfra.
Jeg er lei for det med Nancy.
Det går nok bra til slutt.
Vi ses i morgen.
Liker du datamaskiner?
-Liker? Hvordan da? -Chatter med folk på nett.
AOL, Prodigy, den slags.
-Har du en Einstein-konto? -Nei.
Vet du om Nancy hadde én?
VELKOMMEN TIL EINSTEIN-SERVEREN
LEDZEPPEFAN: VÆRT NOEN SPRØ DAGER JESSICA78: KOMMER DU?
Hold kjeft!
Dusty, jeg må snakke med deg.
Ok.
Jeg vet det høres sprøtt ut.
Jeg tror ikke Nancy er savnet.
Jeg tror ikke dette er en savnet-sak.
Jeg tror det er en drapssak.
Vel…
-Vent litt. -Jeg vet det, men…
Den etterforskeren…
Jo mer hun snakket, jo mer sannsynlig virket det.
Hun stilte for spesifikke spørsmål.
De prøver ikke å finne ut mer om Nancy.
Hun sammenlignet dette med noe annet.
Sammenlignet det i hodet sitt,
brakte ny informasjon inn i samtalen,
ikke bare samlet det som var der.
Det er ikke sånn du gjør det.
Med mindre…
-Sheila… -Jeg tror noen drepte Nancy.
-Litt av et sprang. -Som hun
ikke klarer å finne.
-Beklager, men… -Jeg vet det.
-Det vet du ikke. -Nei.
Derfor må du hjelpe meg å bevise det.
Fortsettelse…
Å nei.
-Fortsettelse… -Ikke gjør det, Kevin.
Fortsettelse følger.
Beklager, men det er alt jeg har i kveld.
Men om dere vil høre resten, må dere bare…
Vi vet det.
-Holde dere i live litt lenger. -Holde dere i live litt lenger.
-Jeg hater når du gjør det. -Hei, det fungerer.
Dere er alle fortsatt her.
Hittil, i det minste.
Hva skjer?
-Du tok symbolet mitt. -Er det ditt?
Jeg trodde det var Julias.
Beklager.
-Vi må alle få inspirasjon fra et sted. -Ja.
Her er greia.
Da jeg hørte deg snakke om helvete og fortapelse…
Jeg husker hvor jeg har sett det.
-Fy faen. -Jeg vet det.
Det ser ikke ut som alt annet.
Det er nyere.
Ikke del av den originale heisen.
Jeg antar det.
Hvorfor ha det på et heispanel?
Det er ubrukelig, er det ikke?
Hvorfor ta seg bryet?
Det er kun ett svar.
Hva da?
Det er ikke det.
Ubrukelig, mener jeg.
Jeg trodde…
Det er jo en knapp.
Du kan til og med se hvor de skar i panelet.
-Det er en knapp. -Så tenk på det.
De triller senger inn hit, bærer ting hele tiden.
Hvis den er hemmelig, gir det ikke mening.
Noen vil dulte borti den, noen vil lene seg mot den.
Den ville ikke forbli hemmelig lenge.
Beklager, Ilonka.
-Det er en kul ting, men… -Du har rett.
Du kan utløste den ved et uhell.
Du trenger en sperre.
De andre knappene funker helt fint.
Seriøst?
Jeg vil helst ikke…
Faen.
Ja, faen.
Vi skal ikke være her nede.
Vent, jeg har en idé.
Bare ikke send oss til Stantons leilighet.
Jeg aner ikke hvordan jeg skal forklare det.
Hvordan sørger du for at det ikke skjer ved et uhell?
Du sørger for at det skal mer til enn ett trykk.
Stopp. Det er ingenting under likhuset.
Det er ingenting her nede.
Hva faen?
Herregud.
La oss gå opp igjen.
Vent litt.
Ilonka, vi bør dra tilbake.
Bare la meg se.
Helvete.
Fy faen.
Hva er det?
Herregud.
-Kevin, det er timeglasset. -Faen.
-Ilonka. -Kevin.
-Ilonka. -Vent.
-Kevin. -Ilonka.
Kevin?
Tekst: Arnfinn Vassbø