A NETFLIX SOROZATA
Tehát azt állítod…
a tapéta…
és a bútorzat más volt?
Az egész folyosó.
Minden más volt.
Régi, mint…
régi festmények.
Régi bútorok.
Sehol semmi, csak gyertyák.
Mintha visszamentem volna az időben.
És ez a nő…
Hű, ez…
Őrület.
Bocs, te most…
- őrültnek neveztél? - Nem.
Nem, nem téged. Nem így…
Úgy értem, ez őrültség.
Ugye? A gyógyszerek miatt, amiket szedünk, dolgokat látunk.
Nem csak te. Mindenkivel megesik.
Veled gyakran, Kevin?
A Haloperidoltól ijesztő idős hölgyeket is látsz?
Mindegy.
Megyek aludni.
CHRISTOPHER PIKE MŰVEI ALAPJÁN
Jézusom!
Nem ébredsz mindig így, ugye?
Ha ébresztőóra lennél, lecsapnálak.
Ettől őrült álmaim lettek.
Jaj, csak álmokat ne!
Meg tudnál nézni valamit?
Muszáj megnéznem?
Láttad már ezt a jelet?
Tegnap láttam az erdőben,
biztos vagyok benne, hogy láttam valahol a házban.
Sajnálom, nem.
És ezek? Jelentenek neked valamit?
29213?
Nem tudom, érdekel-e.
Ez egy régi betegkarton.
Művészetterápián rejtette el ezeket a számokat.
Istenem!
Tudtam.
Nem érdekel.
Rendben.
Sajnálom.
Nem ez a kedvenc napom.
- Néha kicsit hisztis vagyok… - Hétköznapokon?
Családi nap.
Mint egy állatsimogató, de haldoklóknak.
Nekem ugyanolyan, mint a többi nap.
Nincs vendégem.
És te?
Eljön a nevelőapád?
Igen.
Sajnálom, Anya.
De le kéne jönnöd.
Tim jó srác, nagy szívvel, és szeretne találkozni veled.
- Meséltem rólad. - Mókás lehetett.
Meséltél neki a ribanc szobatársadról?
Jó kiengedni a gőzt.
Azt mondtam, te vagy a legkeményebb ember, akit ismerek.
Miatyánk, ki vagy a mennyekben, szenteltessék meg a te neved…
Kerestem, amit kértél.
Nincs sok,
de ezeket találtam.
Az okinavai bázis.
Ahol találkoztatok?
A bázis közelében.
És az, amit kértem?
Az utolsó?
Az az utolsó kép róla.
A rajtaütés előtti napon.
Tényleg nem értem, miért akarod ezt a képet.
Rengeteg jobb kép van apádról.
Ez itt…
Fontos.
Este felhívtam anyát.
Vagyis ma reggel Indiában.
Az időeltolódás mindig durva, de a hangja kemény volt.
Abir néni, azt mondtad, a bevándorlási ügyvéd
jövő hónapban vissza tudja hozni őket?
Nehéz megmondani.
Tudják, hogy az idő számít, ugye?
- Tudják, hogy az idő számít, ugye? - Tudják.
Ilyen deportálási ügyekben…
nem számítottak arra,
hogy a szüleid nem kapnak menedékjogot,
főleg ilyen hosszú idő után.
De megígértük, hogy közös képet kapnak.
Gyere ide!
Te is, Dharm bácsi.
- Gyere ide! Gyere! - Oké.
- Gyere közelebb! - Hahó!
- Majd én. - Köszönöm.
Oké.
Mondd, csíz!
Csíz.
BOLDOG SZÜLINAPOT, SPENCE!
Talán írhatnál valamit.
Írnom kéne valamit, mert ő nincs itt?
Ma reggel náthás volt.
Azt mondják, ha az ember beteg, ne menjen látogatóba, tudod?
Folyton náthás.
Ugyan. Nem vagyok hülye. Ma van a 40. születésnapja.
Egy templomi csoporttal van.
Nagy bulit csapnak neki ma este.
Elmehetnék én is.
Veled mehetnék. Meglephetnénk őt.
Tudod…
Nem hiszem, hogy úgy alakulna, ahogy te meg én szeretnénk.
A bátyád atléta lesz.
Ahogy te is az voltál, a nyomdokaidba lép,
amennyire lehetséges.
- Atléta akarsz lenni? - Hát persze.
Tök jó.
Azt hittem, játszani akarsz az iskolai darabban.
Talán mindkettő megy neki.
Azt hittem, örülni fogsz.
Ő viszi tovább a fáklyát. Ez a te örökséged.
Az ne érdekeljen!
Már lejárt lemez.
És a gimis éveidben a saját utadat kellene járnod.
Iszom még egy kávét.
Mi ez? Koffeinmentes?
Ma elég sok kávét iszik, mi?
Későig dolgozott.
Megint.
Megvan a bál témája.
Párizsi románc.
Oui.
Hát, az király lenne,
ha emiatt a termet úgy dekorálnák ki, mint a Louvre-t.
De őket ismerve,
- karácsonyi világítás, Eiffel-torony. - Karácsonyi világítás, Eiffel-torony.
Csak azt mondom, fontos az örökség.
Apád szégyent hozott a Carter névre, te pedig helyrehoztad,
- egyedül. - Ilonka!
Gyere, köszönj nekik!
Ő az új csaj, akiről meséltem.
Szuperokos. Jó tanuló.
De betörőnek szörnyű.
Ilonka vagyok. Nagyon örvendek.
Ő az anyukám, Samantha, az öcsém, Morgan,
és ő Katherine.
Kevin már annyit mesélt rólatok.
Kevin szerint az öccse pont úgy néz ki, mint ő,
és tényleg így van, Morgan.
A húgod pedig sokkal csinosabb.
Bocs, Kev, te húztad a rövidebbet, mikor a külsőt…
Nem. Ó, egek.
Olyan hülye vagyok!
Nyilván Kevin barátnője vagy.
Jaj, ne! Én is ugyanezt gondoltam volna.
- Családi nap. - Nem akartam azt mondani,
hogy rokonnak tűnsz… Inkább abbahagyom.
Örülök, hogy találkoztunk. Megyek, eszem valamit.
- Nem kell… - Oké. Viszlát!
Arra kell menni.
Hűha!
- Szia, drágám! - Szia!
Bocs a késésért.
Anyával beszélgettem. A szobatársad volt olyan kedves, hogy elkísért.
Nagyon vicces. Rég nem nevettem ilyen jót.
Megmutatom a kedvenc helyemet.
Szeretnéd látni?
Hát persze. Igen.
Örülök, hogy beszélgettünk.
Te is jössz, ugye?
292.13.
Igen.
Talán szélességi vagy hosszúsági fok?
A hosszúság csak 180-ig megy.
A szélességi fok 90-ig.
Jól vagy?
Mert én nem vagyok biztos benne.
Furcsán telik itt az idő.
Volt egy lakótársam.
Égre-földre esküdött, hogy idebent lassabban telik az idő, mint kint.
Rajtakaptam…
egy nap, hogy ki-be rohangál.
Óra az egyik kezében, faliórák az erdőben.
Fura volt.
Az ember belefeledkezik dolgokba, ha valami foglalkoztatja.
De van kiút.
Szóval ne aggódj!
Miért is?
Mert vigyázunk egymásra.
Gyere be!
Csomagot hoztam.
Még egy medve.
Bezárult a kör. Visszatértünk a medvékhez.
Tedd a többihez, gondolom.
Nem kell mindig itt bujkálnod a családi napon.
Mindenki ott van lent. Jópofák.
Biztos imádnák, ha csatlakoznál.
- Jól vagyok. - Mit kaptál még?
Egy csomó puccos szappant.
A szappanokból ítélve Olaszországban van.
Ha filmet forgat, ilyeneket raknak a lakókocsijába.
Biztos túl sok szappant kapott.
Kérsz egy illatos szappant?
Igen, kérek.
Hé! Sajnálom.
Tudom, hogy szar, de…
Az, hogy nincsenek itt a szüleid,
nem jelenti azt, hogy nincs családod.
Akár hiszed,
akár nem, egy család vagyunk.
Ez fantasztikus. Ingyen adják neki ezeket?
Sztárnak kellett volna mennem.
Megtarthatom a citrusosat?
Szolgáld ki magad!
Tudtad, hogy a dédapám találta fel a folyékony szappant?
- Tényleg? - Igen, 1865-ben.
Ő volt az első, aki pálmaolajat és olívaolajat használt folyékony szappanhoz.
Még a „Palmolive” szót is ő találta ki.
De valaki ellopta az ötletet.
Hű, ez elképesztő!
Annyira menő, és egy szavát sem hiszem.
Ó, istenem. Olyan jó illatuk van.
Hé, Tris?
Ébren vagy?
Innen lesz érdekes.
Áttörés volt a Freedom Jack és Poppy Corn sztoriban.
Tristan?
Hé, Tris?
Azt hittem, már jobban van.
A szoba másik felét is ki akartam dekorálni, miután visszajött.
Leveszi az ágyneműt?
Kimossák, aztán valaki alszik benne,
vagy ennyi volt?
Most, hogy ő elment, és ez új?
Semmit sem hoztunk magunkkal, amikor a világra jöttünk.
Semmit sem vihetünk magunkkal, amikor távozunk.
De ezek a párnák.
Jók.
Nagyon jók. A doki jól választott.
Az ősi egyiptomiak
fadarabot faragtak ki, hogy megtámassza a nyakukat, amíg aludtak.
Tudtad ezt?
Nem tudtam. Nem.
Bejöhetsz, ha akarsz.
Megértem. Az emberek félnek ezektől a szobáktól.
„Az emberek jobban félnek a haláltól…
mint a fájdalomtól.
Furcsa, hogy félnek a haláltól.
A halál pillanatában…
megszűnik a fájdalom.
Igen. Azt hiszem, jó barát.”
Ezt Jim Morrison mondta.
Tudod, ki ő?
Igen.
Apám imádta a The Doorst.
Imádta.
Gyere be!
Szia!
Ma nem mondtam…
Sajnálom a tegnap estét.
- Rosszul sült el. - Semmi baj.
Nem, én sajnálom.
Remélem, nem hoztam zavarba a barátnődet.
Nem, szerinte vicces volt.
Azt hittem, ott helyben meghalok, amiért a húgodnak neveztem.
Csak…
Semmi baj.
Csak nem…
Nem is értem, hogy nem tudtam, hogy…
Vagy talán lemaradtam róla.
Kedvesnek tűnt a családod.
Igen.
Azok. Nagyszerűek.
Kivéve anyát.
Hát, gondjai vannak az ivással, és még rosszabb.
De nagyszerűek.
Kivéve, ha veszekednek, és akkor is, ha nem.
Kivéve, amikor egy srácról beszélnek…
Kevinről.
Hogy érted?
Úgy értem…
ez a fickó, akiről folyton beszélnek.
Tökéletes fiú.
Tökéletes diák. Tökéletes barát.
Voltam már büntiben, tudod?
- Egy tucatszor. - Igen.
Igazi szörnyeteg vagy, Kevin.
Talán.
Mit találtál?
Tudod, a zsákmány,
a rablás, a lopott holmi.
Az akta.
„Julia Jayne.
A lány, aki túlélte. Brightcliffe rejtélyes csodája.”
Mit tudtál meg? Valami érdekeset?
Talán.
Úgy értem, nincs itt sok minden és Stanton nem mond sokat, de…
Julia művészetterápiája felvetett bennem pár kérdést.
Itt van ez.
Igen.
És biztosan láttam már ezt itt,
de valahol máshol, és nem igazán emlékszem rá.
És ez a szám.
„292.13.”
- Mi ez? - Nem tudom.
Egész életemben volt egy belső hang,
ami előre hajtott.
Segített a teszteken, ötleteket adott.
Mindig jó tanácsot adott.
Ez a suttogás.
De itt, nem is tudom. Itt…
Túlpörgök, és nem tudom, miért.
Ez a jel, ezek a számok.
Nem tudom, de fontosnak tűnik.
Bármi is ez a hang,
nagyon hangosan sutyorog, mióta itt vagyok.
Hallok dolgokat.
Látok dolgokat.
Azt mondja, nézzem meg ezt.
Gyakorlatilag kiabál velem.
Nem kell odafigyelned.
Nézd, csak azt mondom, sok mindent kell feldolgoznod.
És megértem. Teljesen megértem a vonzalmat.
Valami másra koncentrálhatsz.
Valami másra, mint…
Mint?
Mindegy.
Figyelj…
Remélem, megtalálod, amit keresel.
Akkor talán békén hagy a hang.
Ennyi volt, egy röpke másodperc.
Megnéztem az ágyneműt. Hideg volt. Lapos ágynemű, zavartalan.
És nem tudom, hogy csak képzelődtem-e.
- Mit gondolunk? - Nem.
Értem, és megértelek, de…
- Nem. - Nem. Nem hiszem.
Szerintem igen.
Beugrott, hogy elmondja, jól van.
És minden erejét, energiáját felhasználva úgy döntött,
hogy egy pillanatra az ágyra ül?
Talán leutazott a mennyből, hogy azt mondja: „Szia! Jól vagyok.”
Menny és pokol.
A világ olyan színes hely.
Miért erőlteted annyira, hogy fekete-fehér legyen?
- Anya, ne már. - Elnézést.
Igennel szavazol, vagy rosszul hallottam?
A jel az jel.
És Tristan nem volna keresztül ennyi mindenen…
csak hogy homályos és rövid legyen.
Megígérem, mikor elmegyek…
ha visszajövök,
és mondok nektek valamit…
Kurvára mondani fogom.
És valami kézzelfogható lesz.
Amit kézbe vehettek.
Amit megmutathattok egymásnak.
Amit ellenőrizhettek.
Semmi ijesztgetés.
Semmi gyógyszermellékhatás.
Akkor egyetértünk?
Ez nem jel.
Nem. Ez nem jel.
Nem.
Haladjunk.
Még valaki?
Vagy térjünk a mai esti kísértetre?
Csináljunk egy kurva szellemet!
Kinek van?
Nekem.
Félkész…
talán több, mint félkész, de szívesen megpróbálnám.
Ki vele!
Halljuk!
A hajdaniakra…
az eljövendőkre,
miránk, most…
és rájuk, odaát.
„A hajdaniakra,
az eljövendőkre, miránk, most, és rájuk, odaát.”
Nyíltan vagy rejtve…
itt, de mégsem itt.
„Nyíltan vagy rejtve,
itt, de mégsem itt.”
Bárhol.
Dusty tökéletes volt.
Tökéletesen…
kurvára…
őrült.
Vagy talán mégsem.
A címe…
„A gonosz szív.”
ROOSEVELT GIMNÁZIUM
A Roosevelt Gimnázium ötödik és hatodik órája között.
A 'Velt.
Minden nap a legnehezebb öt perc.
Olyan közel vagy a szabadsághoz.
De előbb…
még 50 perc kínzás.
Dusty Shane, végzős gimnazista, nos, azt hiszem, tökéletes.
Tökéletesen normális.
Úgy értem, tökéletesen átlagos.
Jó jegyei vannak, de nem olyan jók, hogy figyelmet kapjon.
Atletikus, de csak tartalékos.
Mindenki kedvesnek tartja, de semmi több.
Nem ismerik jobban.
Sosem kevert bajt, de nem is jelentkezett önként semmire.
Visszahúzódó, csendes.
Kicsit rejtélyes, ha őszinte akarok lenni.
Nem sok ember vette észre..
Bocs, a szüleid egyedül hagynak a hétvégén?
- Várj! Ki mondta? - Sheila mondta.
Nem rendezek bulit.
Nancy, ha elutaztak a szüleid, bulit kell rendezned.
Mi ütött beléd?
Vegasban lesznek a hétvégén.
Mi lenne, ha holnap ottaludnánk?
Ma este semmi?
Ne már, tiéd az egész hely?
Hosszan fürdök, és tévét nézek.
Alig várom.
Jól van, nagyi.
Jó szórakozást! Később találkozunk.
Ez a lényeg.
Senki sem ismeri igazán.
Csak azt hiszik.
Például…
senki sem tudja, hogy Dusty egyedül él az anyjával.
Pár éve kezdte elveszíteni az eszét.
Már nem beszél.
De mindig figyel.
Ha Dusty át akar autózni a városon iskola után, éjjel,
hogy találkozzon egy fiatal hölggyel, aki teljesen egyedül van otthon…
akkor Dusty pontosan ezt teszi.
Már megint a mosoly.
- Mi van? - A múlt havi sorozatgyilkosos sztoridban
a srác mosolykákat rajzolt vérrel.
- Emlékszel? - El is felejtettem.
Oké, ez…
Olyan, mint egy X,
de a felső része ki van töltve.
Mint egy homokóra.
Ez kicsit jobb.
De az…
Bocs.
Folytasd!
A kocsival leparkol egy elhagyatott úton.
Dusty nem most ölt először.
És nem is utoljára.
Jó estém volt.
Azt hiszem, jól csináltam.
Remélem büszke vagy rám.
Most hagyjatok békén!
Zavard el őket!
Jó éjt!
Mindnyájatoknak.
Sajnálom.
Nem hallak titeket.
Senki sem.
Minden éjjel látja őket.
Az újak…
sokat sírnak…
és sikítoznak.
De a halottak egy idő után megtanulják a szabályokat.
Nem pazarolják az idejüket.
De a régebbiek…
csak bámulnak.
Csak bámulják.
És talán az még rosszabb…
mert az a pokol.
Mindentudó bámulás.
Nem láva vagy kénkő.
Az a pokol, ha mindenki tudja.
Csak nem értem, hol lehet.
Azt mondta, reggel értem jön a suliba.
Ha változtatni akar a terven, rendben van, csak fura.
Az utolsó pillanatig vártam, hogy előkerüljön,
és aztán rohannom kellett, hogy ideérjek.
Talán 15 másodpercet késtem közgázról, de Mr. Holley így is megszívatott.
Bosszantó.
Az.
Csak fura.
Nem láttad Nancyt ma, ugye?
Nem mondhatnám.
Talán csak lerázza az embereket, és lóg.
Nancy nem ilyen.
Nancy sosem lógott.
Még általánosban sem.
Talán beteg lett.
Remélem, jól van.
Figyelj, én…
Bocs, egész évben itt ültem, és alig szóltam hozzád,
és most csak kiöntöm a lelkem.
Jó hallgatóság vagy.
Igyekszem az lenni.
Ez a jó ebben a helyben.
Senki sem figyel.
Sheila vagyok.
A nyáron költöztem ide.
Nem megy a lacrosse, nem szeretek vásárolni,
de zongorázni jól tudok,
és imádom a földönkívüliekről szóló filmeket.
Ne csináld, Sheila!
Ne dőlj be a merengő srác trükknek.
A nunijával gondolkodik.
- Bocs, mijével? - A lányok szeretik Dustyt.
Néhány fiú is. Valószínűleg a tanárok is.
Ez…
Kissé gond.
Szörnyen hangzik. Várj csak! Kapd be!
De mindig szeretik Dustyt, és ez baj.
Mert tudja, ugye?
Mi lesz vele?
Volt egy hely…
a várostól délre, ahol isteni hamburgert és tejturmixot adtak.
És volt egy hely a várostól északra,
ahol lehetett pár óráig parkolni, zavartalanul,
kiváló kilátással a városra, legalábbis amíg be nem párásodott az üveg.
Sheila észak felé ment.
A nunija ment észak felé.
Vagy mégsem?
Mert olyan kanyart vett, ami meglepetésként érte a randijuk előtt.
Hova megyünk?
Csak ellenőrzök valamit. Vagy valakit igazából.
Beugrom Nancyhez, megnézem, jól van-e.
Csak öt perc.
Mi?
Lehet, hogy beteg, ahogy mondtad.
Jobb lenne, ha beugranék.
De mi van, ha alszik?
Ha beteg, nem kell pihennie?
A szülei elutaztak.
Ha beteg, szüksége lehet valamire.
Itt lakik?
Igen. Gyere!
Semmi baj. Megvárlak itt.
Ne hülyéskedj! Gyere, köszönj neki!
Nancy?
Talán csak alszik.
Megvan a kulcs.
Mondtam, hogy nem lehet.
Mi?
Nem hiszem, hogy bármi baja esett.
Egyszerűen nem.
Biztosan tévedek.
De bizonyítsuk be, jó?
Nancy?
Semmi?
Semmi.
Hívom a rendőrséget.
- Várj! - Valami baj van.
Nincs itt semmi baj. Ez a hely patyolattiszta.
- Nincs oka… - Rossz előérzetem van. Oké?
Halló?
Eltűnt a barátom.
Te vagy a legjobb barátja?
Igen.
És ahogy mondtam,
valami nagyon nem stimmel.
Lehet, hogy csak elment valahova.
Nem látok semmi olyat, ami…
Nem.
Te vagy a legjobb barátja. És te?
Dusty vagyok. Csak Sheilával lógtam.
Ismered Nancyt?
Nem igazán.
Láttad már ezt a jelet?
Én…
Nem.
- Hogy érti? - Nem ismerős?
Belefirkálta egy füzetbe, vagy megfogtad ezt a lapot?
- Próbálok nem hozzányúlni semmihez. - Okos.
Nem szabad fogdosni a tetthelyen.
Tetthely?
Felhívtuk a vegasi hotelt,
és most nem látják a szüleit,
de majd hívnak, ha megvannak.
Tehát egyedül volt? Gyakran történt ilyesmi?
Talán csak velük ment.
- Nem. - Biztos?
Igen.
Sajnálom, de már későre jár.
Egyedül élek anyámmal, és beteg. Mennem kell.
Nem tűnt meglepettnek.
Tessék?
A szimbólum miatt.
Megkérdezte, láttam-e már, de maga egyből kiszúrta.
Látott már ilyet?
Elmehetsz.
Kösz, hogy itt voltál a barátoddal. Innen átvesszük.
Figyelj, sajnálom, ami Nancyvel történt.
Minden rendben lesz a végén.
Holnap találkozunk.
Te szereted a számítógépeket?
- Szeretem? Hogyan? - Csevegni az emberekkel a neten.
AOL-on, Prodigy-n, ilyesmi.
- Talán van Einstein-fiókod? - Nincs.
És Nancy-nek?
ÜDV AZ EINSTEIN CHATEN
LEDZEPPEFAN: ELFOGLALT VOLTAM
Fogjátok be!
Dusty, beszélnünk kell.
Oké.
Tudom, hogy őrültségnek hangzik,
de szerintem Nancy nem tűnt el.
Szerintem egyáltalán nem eltűnési esetről van szó.
Hanem gyilkosságról.
Nos…
- Várj! - Tudod, csak…
Az a nyomozó.
Minél többet beszélt, rájöttem.
Túl konkrét kérdéseket tett fel.
Nem akart többet megtudni Nancyről.
Az egészet valami máshoz hasonlította.
Az agyában összevetette,
új információkat hozott a beszélgetésbe,
nem csak begyűjtötte a tartalmát.
Nem így kell.
Hacsak…
- Sheila! - Szerintem valaki megölte Nancyt.
- Nem tudhatod. - A nyomozó
nem tudja, hogy kapja el.
- Bocs, de… - Tudom.
- Spekuláció. - Igaz.
Ezért kell segítened ezt bebizonyítani.
Fo…
Jaj, ne!
- Folytat… - Ne csináld, Kevin!
Folytatása következik.
Sajnálom, srácok, ennyi volt mára.
De ha érdekel a folytatás, csak annyit kell tenned, hogy…
Igen, tudjuk.
- Maradj még egy kicsit életben. - Maradj még egy kicsit életben.
- Utálom, amikor ezt csinálod. - Működik.
Még itt vagytok.
Legalábbis eddig.
Mi a helyzet?
- Elvetted a szimbólumomat. - A tiéd?
Azt hittem, Juliáé.
Sajnálom.
- Mind merítünk valahonnan. - Igen.
Mondok valamit.
Ahogy a pokolról és a zuhanásról beszéltél.
Emlékszem, hol láttam.
- Szent szar! - Ugye?
Nem hasonlít a többi alkatrészre.
Ez egy friss fémdarab.
Ez nem az eredeti lift része, ugye?
Hát, gondolom.
És miért tették a liftpanelre?
Hasztalan, nem?
Minek?
Egyetlen válasz.
Mi?
Nem az.
Úgy értem, nem hasztalan.
Azt hittem…
Végülis egy gomb.
Még azt is látni, hol vágták körbe.
- Ez egy gomb, Kevin. - Gondolj bele!
Ide gurítják be a hordágyakat, szállítanak dolgokat.
Ha titkos gomb, nem sok értelme van.
Valaki nekiütközik, valaki nekidől.
Nem maradna sokáig titokban.
Sajnálom, Ilonka.
- Menő dolog, az biztos, de… - Igazad van.
Véletlenül aktiválhatod.
Kell valami hibavédelem.
A többi gomb tökéletesen működik.
Komolyan?
Én nem szeretnék csak úgy…
A francba!
Ja, a francba!
Tényleg nem szabadna itt lennünk.
Várj, van egy ötletem.
Csak ne küldj fel minket Stanton lakására!
Ezt nem tudom kimagyarázni.
Hogyan mész biztosra, hogy ne nyomják meg véletlenül?
Ügyelsz, hogy ne legyen elég egy gombnyomás.
Állj! Nincs semmi a hullaház alatt.
Nincs idelent semmi.
Mi a fasz?
Te jó ég!
Menjünk vissza!
Várj egy kicsit!
Vissza kell mennünk, Ilonka.
Hadd nézzek körül!
A fenébe!
Szent ég!
Mi az?
Istenem!
- Kevin! A homokóra. - Francba!
- Ilonka! - Kevin!
- Ilonka! - Várj!
- Kevin! - Ilonka!
Kevin?
A feliratot fordította: Móricz Dorina