‏- סדרה של NETFLIX -
‏אז מה בעצם את אומרת…
‏הטפט…
‏הריהוט היה שונה?
‏המסדרון כולו.
‏הכול היה שונה.
‏ישן, כאילו…
‏ציורים ישנים.
‏רהיטים ישנים.
‏לא היו נורות, רק נרות.
‏זה היה כמו לחזור בזמן.
‏והאישה הזו…
‏טוב, זה…
‏זה מטורף.
‏אני מצטערת, אתה…
‏קראת לי מטורפת? ‏-לא.
‏לא, לא את. זה לא…
‏כאילו, זה חייב להיות מטורף.
‏נכון? התרופות שאנו לוקחים ‏גורמות לנו לראות דברים.
‏כאילו, זאת לא רק את. זה קורה לכולנו.
‏זה קרה לך הרבה, קווין?
‏ההלדול שלך גורם גם לך לראות ‏נשים זקנות מפחידות?
‏לא משנה.
‏אני הולכת לישון.
‏- מבוסס על עבודתו של כריסטופר פייק -
‏אלוהים.
‏את לא תמיד מתעוררת ככה, נכון?
‏אם היית שעון מעורר, ‏הייתי סוטרת לך כמו לכפתור נודניק.
‏זה עשה לי חלומות מטורפים.
‏אוי, לא, לא חלומות.
‏היי, את יכולה להסתכל על משהו?
‏אני חייבת?
‏ראית את הסמל הזה בעבר?
‏ראיתי אותו אתמול ביער.
‏ואני די בטוחה שראיתי אותו איפשהו בבית.
‏לא, מצטערת.
‏או את אלה? משהו מזה אומר לך משהו?
‏292.13?
‏אני לא יודעת אם אכפת לי.
‏זה תיק ישן של מטופלת.
‏היא קברה את המספרים האלה ‏בהרבה יצירות מהטיפולים האומנותיים שלה.
‏אלוהים.
‏ידעתי.
‏לא אכפת לי.
‏בסדר.
‏סליחה.
‏זה פשוט לא היום האהוב עליי.
‏אני יכולה להיות קצת כלבה ב… ‏-באמצע השבוע?
‏יום המשפחות.
‏זה כמו פינת ליטוף, רק שכל החיות גוססות.
‏זה בדיוק כמו בכל יום אחר בשבילי.
‏בלי פלוס אחד.
‏מה איתך?
‏האב המאמץ שלך יגיע?
‏כן.
‏אני מצטערת, אניה.
‏אבל כדאי שתרדי.
‏טים בחור טוב ויש לו לב גדול, ‏והוא ישמח לפגוש אותך.
‏סיפרתי לו עלייך. ‏-זה בטח היה כיף.
‏סיפרת לו על שותפתך הכלבה לחדר?
‏זה טוב לפרוק.
‏אמרתי לו שאת הבן אדם ‏הכי קשוח שפגשתי בחיים.
‏אבינו שבשמיים, יתקדש שמך…
‏חיפשתי את מה שביקשת.
‏אין לי הרבה,
‏אבל מצאתי את אלה.
‏הבסיס באוקינאווה.
‏איפה שנפגשתם?
‏נפגשנו ליד הבסיס.
‏מה עם זאת שביקשתי?
‏האחרונה?
‏זו התמונה האחרונה שלו.
‏יום לפני המארב.
‏אני באמת לא יודעת למה ‏את רוצה את התמונה הזאת.
‏יש המון תמונות יותר טובות של אביך.
‏התמונה הזאת…
‏חשובה.
‏התקשרתי לאימא אתמול בערב.
‏או הבוקר, אני מניח, בהודו.
‏הפרש השעות תמיד מוגזם, ‏אבל היא נשמעה מתוחה.
‏דודה אביר, אמרת שעורך הדין ‏לענייני הגירה שאתם מדברים איתו
‏אולי יצליח להחזיר אותם בחודש הבא?
‏קשה לומר.
‏הם יודעים שזמן הוא גורם מכריע, נכון?
‏הם יודעים שהזמן הוא גורם מכריע, נכון? ‏-כן.
‏תיקי גירוש כאלה, כלומר…
‏הם לא ציפו שההורים שלך
‏לא יקבלו מקלט מלכתחילה,
‏במיוחד אחרי כל כך הרבה זמן.
‏אבל הבטחנו להם תמונה של כולנו.
‏אז בוא הנה.
‏גם אתה, דוד דהרם.
‏בוא הנה. בוא. ‏-בסדר.
‏היי.
‏אני אצלם אתכם. ‏-תודה.
‏בסדר.
‏תגידו "צ'יז".
‏צ'יז.
‏- יום הולדת שמח, ‏ספנס -
‏אולי תכתוב משהו?
‏אני צריך לכתוב משהו כי היא לא כאן?
‏היא הייתה מצוננת הבוקר.
‏אתה יודע, אומרים שאם אתה חולה, ‏לא טוב לבקר, אתה מבין?
‏היא תמיד מצוננת.
‏בחייך. אני לא טיפש. ‏היא חוגגת יום הולדת 40.
‏היא עם הקבוצה מהכנסייה.
‏הם עורכים לכבודה מסיבה גדולה הערב.
‏אני יכול לבוא.
‏אני יכול לבוא איתך. נפתיע אותה.
‏אתה יודע…
‏לא נראה לי שזה ילך כפי שאני ואתה נרצה.
‏אחיך יהיה בנבחרת הריצה
‏בדיוק כמוך, הוא נכנס לנעליים שלך,
‏עד כמה שאפשר.
‏אתה רוצה להיות בנבחרת הריצה? ‏-ברור שכן.
‏זה מגניב.
‏חשבתי שאתה רוצה להשתתף במחזה של בית הספר.
‏טוב, אולי הוא יכול לעשות את שניהם.
‏חשבתי שתשמח.
‏הוא נושא את הלפיד. זו המורשת שלך.
‏אל תדאגו לגבי המורשת שלי.
‏שלי כבר הסתיימה.
‏והחוויה שלך מהתיכון אמורה להיות כולה שלך.
‏אני הולכת להביא עוד קפה.
‏מה זה? נטול קפאין?
‏היא שותה די הרבה קפה היום.
‏לילה ארוך.
‏עוד לילה ארוך.
‏בחרו נושא לנשף הסיום.
‏רומנטיקה פריזאית.
‏ווי.
‏טוב, זה יהיה מגניב אם זה אומר
‏שהם הולכים לקשט את אולם הספורט ‏כדי שייראה כמו הלובר.
‏אבל מהיכרותי איתם, אני מניח,
‏אורות חג המולד, מגדל אייפל. ‏-אורות חג המולד, מגדל אייפל.
‏המורשת חשובה, זה מה שאני אומרת.
‏אבא שלך עשה מספיק ‏כדי ללכלך את השם "קרטר", ואתה תיקנת אותו
‏במו ידיך. ‏-אילונקה.
‏בואי להגיד שלום.
‏זאת הבחורה החדשה שסיפרתי לכם עליה.
‏חכמה בטירוף. תלמידה נהדרת.
‏אבל פורצת נוראית.
‏אני אילונקה. נחמד לפגוש אתכם, חבר'ה.
‏זו אימא שלי, סמנתה, אחי מורגן,
‏וזאת קת'רין.
‏אוי, קווין דיבר כל כך הרבה עליכם.
‏קווין אמר שאחיו הקטן נראה בדיוק כמוהו,
‏וזה נכון, מורגן.
‏ואחותך הרבה יותר יפה מ…
‏מצטערת, קוו, רואים שהפסדת כשמדובר ב…
‏לא. אוי, בחיי.
‏אני כל כך טיפשה.
‏את החברה של קווין, כמובן.
‏לא. הייתי חושבת כמוך.
‏יום המשפחות. ‏-כן, לא התכוונתי להגיד
‏שאתם נראים כמו קרובי משפחה… ‏יודעים מה? אני אסתום את הפה.
‏היה נהדר לפגוש אתכם. אלך לקחת משהו לאכול.
‏את לא חייבת… ‏-בסדר. להתראות.
‏כן.
‏זה ממש שם.
‏היי, מותק. ‏-היי.
‏סליחה על האיחור.
‏נתקעתי בשיחה עם אניה. השותפה שלך ‏לחדר הייתה נחמדה מספיק כדי ללוות אותי.
‏היא קורעת מצחוק. מזמן לא צחקתי ככה.
‏אני רוצה להראות לך ‏את המקום האהוב עליי כאן.
‏אם אתה רוצה לראות אותו?
‏ברור שכן. כן.
‏היה נהדר לדבר איתך.
‏את באה, נכון?
‏- 292.13 -
‏נכון.
‏קו רוחב או אולי קו אורך?
‏קו האורך מגיע רק ל־180.
‏קו הרוחב מגיע עד 90.
‏את בסדר?
‏כי אני לא כל כך בטוח.
‏הזמן משונה פה.
‏הייתה לי שותפה אחת…
‏היא הייתה יכולה להישבע ‏שהשעונים עבדו לאט יותר בפנים מאשר בחוץ.
‏תפסתי אותה…
‏רצה פנימה והחוצה יום אחד.
‏עם שעון יד ביד אחת.
‏רצה עם שעוני קיר ביער. זה היה מוזר.
‏יש נטייה להיסחף כשמשהו מטריד אותך.
‏אבל יש דרכים לעבור את זה.
‏אז אין לך ממה לדאוג.
‏ולמה זה?
‏כי אנחנו דואגות זו לזו.
‏היכנס.
‏משלוח.
‏עוד דוב.
‏סגרנו מעגל שלם וחזרנו לדובים.
‏שים אותו עם השאר, אני מניחה.
‏את יודעת, את לא תמיד חייבת ‏להתחבא כאן ביום המשפחות.
‏יש שם עוד משפחות. הן די כיפיות.
‏אני בטוח שהן ישמחו להכניס אותך למעגל.
‏אני בסדר. ‏-מה עוד קיבלת?
‏נראה שיש הרבה סבונים יפים.
‏נראה שהיא באיטליה, ‏אם הייתי צריכה לנחש מהסבונים האלה.
‏שמים כל מיני דברים כאלה בטריילר שלה ‏כשהיא מתחילה לצלם סרט.
‏היא בטח קיבלה יותר מדי סבונים.
‏רוצה סבון ריחני?
‏למעשה, כן.
‏היי. אני מצטער.
‏אני יודע שזה מבאס, אבל…
‏תראי, רק מפני שההורים שלך לא פה,
‏זה לא אומר שאין לך משפחה, את יודעת?
‏המשפחה שלך כאן…
‏בין אם את מבינה את זה או לא.
‏זה מהמם. נותנים לה את כל זה בחינם?
‏הייתי צריך להיות כוכב קולנוע.
‏אני יכול לשמור את הלבנדר ולקנות לך אחד?
‏בבקשה.
‏אתה יודע שסבא רבא שלי ‏המציא את הסבון הנוזלי?
‏באמת? ‏-כן, ב־1865,
‏הוא היה הראשון שהשתמש ‏בשמן דקלים ושמן זית כסבון נוזלי,
‏והוא אפילו טבע את המונח "פלמוליב".
‏אבל מישהו גנב את הרעיון.
‏וואו, זה מדהים.
‏ממש מגניב, ואני לא מאמין לאף מילה.
‏אוי, אלוהים. זה מריח כל כך טוב.
‏היי, טריס?
‏את ערה?
‏זה הולך להיות מוזר.
‏הייתה לי פריצת דרך ‏עם פרידום ג'ק ופופי קורן.
‏טריסטן?
‏היי, טריס?
‏חשבתי שמצבה משתפר.
‏אפילו התכוונתי לקשט את הצד שלה בחדר ‏לקראת החזרה שלה.
‏אתה מוריד את הסדינים?
‏כלומר, אתה שוטף אותם ‏ומישהו אחר יישן עליהם אחר כך
‏או שהם סיימו…
‏ועכשיו, כשהיא איננה, אלה חדשים?
‏לא הבאנו איתנו דבר כשהגענו לעולם.
‏לא נוכל לקחת איתנו דבר כשנעזוב אותו.
‏אבל הכריות האלה…
‏הן טובות.
‏הן ממש טובות, הד"ר צדקה כשהיא בחרה אותן.
‏את יודעת, המצרים הקדמונים,
‏הם היו מגלפים חתיכת עץ ‏כדי להניח עליו את הצוואר כשהם ישנו.
‏ידעת את זה?
‏לא ידעתי את זה. לא.
‏את יכולה להיכנס אם את רוצה.
‏אני מבין. אנשים מפחדים מהחדרים האלה.
‏"אנשים מפחדים מהמוות…
‏אפילו יותר מכאב.
‏זה מוזר שהם מפחדים מהמוות.
‏ברגע המוות…
‏הכאב נגמר.
‏כן. אני מניח שהוא חבר."
‏ג'ים מוריסון אמר את זה.
‏את יודעת מי הוא?
‏כן.
‏אבא שלי אהב את "הדלתות".
‏הוא אהב אותם.
‏היכנס.
‏היי.
‏לא אמרתי לך היום…
‏שאני מצטער על אתמול בלילה.
‏הכול יצא עקום. ‏-זה בסדר.
‏לא, אני מצטערת.
‏אני מקווה שלא הבכתי את החברה שלך.
‏לא, היא חשבה שזה מצחיק.
‏יכולתי למות כשקראתי לה אחותך ככה.
‏אני פשוט…
‏הכול טוב.
‏אני פשוט לא…
‏אני לא יודעת איך לא שמעתי שיש לך…
‏או שאולי פספסתי את זה.
‏המשפחה שלך נראית נחמדה.
‏כן.
‏זה נכון. הם נהדרים.
‏חוץ ממתי שאימא שלי…
‏טוב, היו לה בעיות, שתייה ויותר.
‏אבל הם נהדרים.
‏חוץ מהפעמים שהם רבים, וכשהם לא.
‏וחוץ מהפעמים שהם מדברים על ה…
‏קווין הזה.
‏מה זאת אומרת?
‏כלומר, איזה…
‏בחור שהם ממשיכים לדבר עליו.
‏בן מושלם.
‏תלמיד מושלם. חבר מושלם.
‏גם אני קיבלתי ריתוק, את יודעת?
‏איזה תריסר פעמים! ‏-כן.
‏אתה מפלצת אמיתית, קווין.
‏אולי זה נכון.
‏מה מצאת?
‏את יודעת, השלל שלך,
‏השוד שלך, הרכוש הגנוב שלך.
‏התיק.
‏"ג'וליה ג'יין.
‏הילדה ששרדה. הנס המסתורי של ברייטקליף."
‏מה גילית? משהו מעניין?
‏אולי.
‏אין כאן הרבה, וסטנטון לא אומרת הרבה, אבל…
‏הטיפול באומנות של ג'וליה ‏הכיל כמה דברים שסיקרנו אותי.
‏יש את זה.
‏בסדר.
‏וראיתי את זה בעבר כאן בשטח, בוודאות,
‏אבל גם במקום אחר, ואני לא מצליחה לזכור.
‏והמספר הזה.
‏"292.13."
‏מה זה? ‏-אני לא יודעת.
‏אז במשך כל החיים שלי, היה לי קול קטן בפנים
‏שהניע אותי קדימה.
‏הוא עזר לי במבחנים ונתן לי רעיונות.
‏הוא הוביל אותי היטב בכל פעם.
‏הלחישה הקטנה הזאת.
‏אבל כאן, אני לא יודעת. זה…
‏זה מתגבר, ואני לא יודעת למה.
‏הסמל הזה, המספרים האלה…
‏אני לא יודעת. זה פשוט נראה לי חשוב.
‏מה שלא יהיו הקולות האלה…
‏הם לוחשים ממש חזק מאז שהגעתי.
‏אני שומעת דברים.
‏אני רואה דברים.
‏הקולות הלוחשים, הם אומרים לי להתבונן בזה.
‏הם ממש צורחים עליי.
‏זה לא אומר שאת חייבת להקשיב.
‏תראי, אני רק אומר שיש לך הרבה מה לעכל כאן.
‏ואני מבין את זה. אני לגמרי מבין את המשיכה.
‏זה משהו אחר להתמקד בו.
‏משהו מלבד…
‏מלבד מה?
‏לא משנה.
‏תראי…
‏אני באמת מקווה שתמצאי את מה שאת מחפשת.
‏אולי אז הקולות האלה יניחו לך.
‏אז זהו זה, רק שבריר שנייה.
‏ובדקתי את המצעים. היה קר. ‏הסדין היה שטוח, ללא הפרעה.
‏ואני לא יודעת אם זה היה הדמיון שלי או לא.
‏אז מה דעתנו? ‏-לא.
‏אני מבין אותך, אבל…
‏לא. ‏-לא. לא נראה לי.
‏אני חושבת שכן.
‏היא הייתה יכולה לקפוץ ולהגיד לך שהיא בסדר.
‏ובעזרת כל הכוחות שלה, כל האנרגיה שלה,
‏היא החליטה לשבת במיטה לשבריר שנייה?
‏אולי היא ירדה מהשמיים ‏רק כדי להגיד, "היי. אני בסדר."
‏גן עדן וגיהינום.
‏העולם הוא מקום כל כך צבעוני, לעזאזל.
‏למה את מתאמצת להפוך אותו לשחור ולבן?
‏אניה, בחייך. ‏-סליחה.
‏את מצביעה "כן" או ששמעתי לא טוב?
‏סימן הוא סימן.
‏וטריסטן לא הייתה עוברת את כל זה…
‏רק כדי להיות מעורפלת וזריזה.
‏אני מבטיחה, כשאני אלך…
‏אם אוכל לחזור
‏ולומר לכם משהו…
‏אני אגיד את זה, לעזאזל.
‏וזה יהיה משהו מוחשי.
‏משהו שתוכלו להחזיק.
‏משהו שתוכלו להראות זה לזה.
‏משהו שתוכלו לאמת, לעזאזל.
‏בלי כל החרא הזה.
‏בלי דברים שנראים ‏כמו תופעות לוואי מהתרופות.
‏אז כולנו מסכימים?
‏זה לא סימן.
‏לא. זה לא סימן.
‏לא.
‏קדימה ולמעלה.
‏עוד מישהו?
‏או שנמשיך לרוח הרפאים של הלילה?
‏בוא ניצור רוח רפאים מזוינת.
‏למי יש משהו?
‏לי יש.
‏זה לא מוכן, או…
‏אולי כמעט מוכן, אבל אני אשמח לנסות.
‏בוא נשמע.
‏לאלו שקדמו לנו…
‏לאלה שיבואו אחרינו,
‏לחיינו עכשיו…
‏ולאנשים שמעבר.
‏"לאלו שקדמו לנו,
‏לאלה שיבואו אחרינו, ‏לחיינו עכשיו ולאנשים שמעבר."
‏נראים או בלתי נראים…
‏פה, אבל לא פה.
‏"נראים או בלתי נראים,
‏פה, אבל לא פה."
‏היכן שלא תהיו.
‏דאסטי היה מצטיין.
‏הוא הצטיין…
‏בלהיות…
‏מטורף.
‏או אולי לא.
‏אני קורא לזה…
‏"הלב המרושע."
‏- תיכון רוזוולט -
‏אנחנו בין השיעור החמישי לשישי ‏בתיכון רוזוולט.
‏בקיצור, ולט.
‏אלו תמיד חמש הדקות הכי קשות ביום.
‏אתה כל כך קרוב לחופש.
‏אבל קודם כול…
‏עוד 50 דקות של עינויים.
‏דאסטי שיין, שביעיסט בתיכון, ‏אפשר לומר שהוא מצטיין.
‏מצטיין בלהיות נורמלי.
‏כלומר, ממוצע בהצטיינות.
‏ציונים טובים, ‏אך לא טובים מספיק כדי לקבל תשומת לב.
‏אתלטי, אבל לא במקום הראשון.
‏אנשים חושבים שהוא נחמד, אבל זה הכול.
‏הם לא יודעים הרבה יותר מזה.
‏הוא אף פעם לא הסתבך בצרות, ‏אבל הוא גם אף פעם לא התנדב.
‏ראש מושפל, שקט.
‏זו תעלומה, אם לדבר בכנות.
‏רק לא על הרדאר של הרבה אנשים.
‏ההורים שלך באמת משאירים ‏אותך לבד בסוף השבוע?
‏רגע. מי אמר לך את זה? ‏-שילה אמרה.
‏אני לא אערוך מסיבה.
‏ננסי, אם ההורים שלך נסעו, ‏את חייבת לערוך מסיבה.
‏מה הבעיה שלך?
‏הם יהיו בווגאס לכל סוף השבוע.
‏למה שלא נערוך מסיבת פיג'מות מחר?
‏שום דבר הערב?
‏בחייך, כל המקום לעצמך?
‏אני אעשה אמבטיה ארוכה ואצפה בטלוויזיה.
‏אני לא יכולה לחכות.
‏בסדר, סבתא.
‏תיהני. נתראה אחר כך.
‏זה העניין.
‏אף אחד לא ממש מכיר אותו.
‏הם רק חושבים ככה.
‏לדוגמה…
‏אף אחד לא יודע שדאסטי גר עם אימא שלו לבד.
‏לפני כמה שנים, המוח שלה החל להידרדר.
‏היא לא מדברת יותר.
‏אבל היא תמיד מאזינה.
‏אז אם דאסטי רוצה לחצות את העיר ‏כשיש לימודים מחר
‏כדי לראות גברת צעירה שהבית כולו לרשותה…
‏זה בדיוק מה שדאסטי עושה.
‏שוב עם הפרצוף המחייך.
‏מה? ‏-היה לך סיפור על רוצח סדרתי בחודש שעבר.
‏והבחור צייר פנים מחייכים בדם,
‏זוכר? ‏-שכחתי מזה.
‏טוב, זה…
‏זה כמו איקס,
‏עם חלק עליון מלא.
‏יותר כמו שעון חול.
‏זה קצת יותר טוב.
‏אבל זה…
‏סליחה.
‏תמשיך.
‏אז המכונית פונה בכביש ישן ונטוש.
‏זו לא הייתה הפעם הראשונה שדאסטי רצח מישהו.
‏וגם לא האחרונה.
‏היה לי לילה טוב.
‏אני חושב שהייתי טוב.
‏אני מקווה שאת גאה בי.
‏עכשיו תעזבו אותי בשקט.
‏תגידי להם לעזוב אותי בשקט.
‏לילה טוב.
‏כולכם.
‏אני מצטער.
‏אני לא שומע אתכם.
‏אף אחד לא יכול.
‏הוא פוגש אותם בכל לילה.
‏והחדשים…
‏הם בוכים הרבה…
‏וצורחים הרבה.
‏אבל ברגע שהם מתים במשך זמן מה, ‏הם מבינים את החוקים.
‏והם לא מבזבזים את זמנם.
‏אבל הישנים…
‏הם רק בוהים.
‏פשוט בוהים בו.
‏ואולי זה גרוע יותר…
‏כי זה הגיהינום.
‏מבטים של אלו שיודעים.
‏לא לבה או גופרית.
‏הגיהינום הוא שכולם יודעים.
‏כן, אני לא מבינה איפה היא.
‏היא אמרה שהיא תאסוף אותי בבוקר לבית הספר.
‏זאת אומרת, אם את רוצה לשנות תוכניות, ‏זה בסדר, אבל מוזר.
‏וחיכיתי עד השנייה האחרונה ‏כדי לראות אם היא תגיע
‏ובסופו של דבר, נאלצתי לטוס לפה.
‏ואיחרתי ב־15 שניות לשיעור כלכלה, ‏ומר הולי עדיין הקשה עליי.
‏זה כל כך מעצבן.
‏בטח.
‏זה פשוט מוזר.
‏לא ראית את ננסי היום, נכון?
‏אני לא יכול להגיד שכן.
‏אולי היא פשוט הסתלקה. ‏אנשים מסתלקים כל הזמן.
‏לא ננסי.
‏ננסי מעולם לא נטשה.
‏אפילו לא בחטיבת הביניים.
‏אולי היא חלתה.
‏אני מקווה שהיא בסדר.
‏תראה, אני…
‏אני מצטערת, ישבתי כאן כל השנה, ‏ובקושי אמרתי לך שתי מילים,
‏ועכשיו אני פשוט מקשקשת בלי הפסקה.
‏אתה יודע להקשיב.
‏אני מנסה.
‏זה הקטע של המקום הזה.
‏אף אחד אף פעם לא מקשיב.
‏אני שילה.
‏עברתי לפה בקיץ.
‏אני גרועה בלקרוס ולא אוהבת קניות,
‏אבל אני פסנתרנית מעולה
‏ואני אוהבת סרטים על חייזרים.
‏אל תעשי את זה, שילה.
‏אל תיפלי בפח של הבחור הממורמר.
‏היא חושבת עם המה־שמה שלה.
‏סליחה, המה שלה? ‏-בנות אוהבות את דאסטי.
‏גם כמה מהבנים. אולי חלק מהמורים.
‏זה…
‏זאת קצת בעיה.
‏כן, זה נשמע נורא. חכה רגע, לך לעזאזל.
‏אבל הן תמיד אוהבות את דאסטי, ‏וזו באמת בעיה.
‏כי הוא יודע, נכון?
‏הוא יודע מה יקרה להן.
‏היה איזה מקום…
‏בדרום העיר ‏עם המבורגרים ומילקשייקים מדהימים.
‏ויש מקום בצפון העיר
‏שם ניתן להחנות את הרכב ‏לכמה שעות, ללא הפרעות,
‏עם נוף יפה של העיר. ‏לפחות עד שהזכוכית תתכסה באדים.
‏שילה נסעה צפונה.
‏המה־שמה שלה נסעה צפונה.
‏או שמא?
‏כי היא פנתה והפתיעה אותו לפני הדייט שלהם.
‏לאן אנחנו הולכים?
‏אני רק בודקת משהו. או מישהו, למען האמת.
‏אני רוצה לעבור אצל ננסי, לוודא שהיא בסדר.
‏זה ייקח פחות מחמש דקות.
‏מה?
‏אולי היא חולה, כמו שאמרת.
‏אני פשוט ארגיש טוב יותר אם אקפוץ לבקר.
‏אבל, מה אם היא ישנה?
‏אם היא חולה, היא לא צריכה לנוח?
‏ההורים שלה מחוץ לעיר.
‏אם היא חולה, היא אולי תצטרך משהו, נכון?
‏זה הבית שלה?
‏כן. קדימה.
‏אה, זה בסדר. אחכה כאן.
‏אל תהיה מוזר. בוא תגיד שלום.
‏ננסי?
‏אולי היא רק ישנה.
‏מחבוא של מפתחות.
‏אמרתי לכם, אני לא יכול.
‏מה?
‏אני לא יכול להאמין שמשהו רע קרה לה.
‏אני פשוט לא יכול.
‏אני בטוחה שאני טועה,
‏אבל בוא נוכיח את זה, בסדר?
‏ננסי?
‏כלום?
‏כלום.
‏אני מתקשרת למשטרה.
‏רגע. ‏-זה לא בסדר.
‏אין כאן שום בעיה. כלומר, המקום מצוחצח.
‏אין סיבה ל… ‏-יש לי הרגשה רעה. בסדר?
‏הלו?
‏החברה שלי נעדרת.
‏את החברה הכי טובה שלה?
‏נכון.
‏וכמו שאמרתי…
‏משהו פה ממש לא בסדר.
‏יכול להיות שהיא סתם יצאה.
‏אני לא רואה שום סימן ל…
‏לא.
‏את החברה הכי טובה. מי אתה?
‏אני דאסטי. סתם ביליתי עם שילה.
‏אתה מכיר את ננסי?
‏לא, לא ממש.
‏ראית את הסמל הזה בעבר?
‏אני…
‏לא.
‏מה זאת אומרת? ‏-כלומר, זה נראה מוכר?
‏היא ציירה אותו במחברת, או שנגעת בפתק הזה?
‏ניסיתי לא לגעת בכלום. ‏-זה חכם.
‏אסור לגעת בדברים בזירת פשע.
‏זירת הפשע?
‏התקשרנו למלון בווגאס
‏והם לא מוצאים את ההורים שלה כרגע,
‏אבל הם יתקשרו כשהם ימצאו אותם.
‏אז היא הייתה פה לבד? זה קרה הרבה?
‏אולי היא פשוט הלכה איתם.
‏היא לא. ‏-את בטוחה?
‏כן.
‏אני מצטער, אבל כבר מאוחר.
‏אני גר לבד עם אימא שלי והיא חולה. ‏אז אני צריך ללכת.
‏לא היית מופתעת.
‏סליחה?
‏לגבי הסמל.
‏שאלת אותי אם ראיתי אותו בעבר, ‏אבל הלכת ישר על זה.
‏ראית אותו בעבר?
‏אתה יכול ללכת.
‏תודה שאתה פה בשביל החברה שלך. ‏אנחנו נמשיך מכאן.
‏היי, אני מצטער בקשר לננסי.
‏אני בטוח שהכול יהיה בסדר בסוף.
‏נתראה מחר.
‏את מתעניינת במחשבים?
‏מתעניינת? באיזה קטע? ‏-משוחחת עם אנשים באינטרנט.
‏AOL, פרודיג'י, דברים כאלה.
‏יש לך אולי חשבון איינשטיין? ‏-לא.
‏את יודעת אם לננסי היה אחד?
‏- שרת הצ'אט "איינשטיין" -
‏- לדזפפאן: ימים מטורפים ‏ג'סיקה78: אתה בא? -
‏תשתקו!
‏דאסטי, אני צריכה לדבר איתך.
‏בסדר.
‏אני יודעת שזה יישמע מטורף, אבל…
‏לא נראה לי שננסי נעדרת.
‏אני לא חושבת שזו חקירה של אדם נעדר.
‏אני חושבת שזו חקירת רצח.
‏טוב…
‏רגע. ‏-אתה מבין, אני פשוט…
‏הבלשית הזו.
‏ככל שהיא דיברה, כך יכולתי לראות.
‏היא שאלה שאלות שהיו ספציפיות מדי.
‏ואני ניסיתי לגלות עוד על ננסי.
‏לא. היא העמידה את כל העסק כנגד משהו אחר.
‏היא השוותה את זה במוחה
‏והכניסה מידע חדש לשיחה,
‏היא לא רק אספה את מה שהיה שם.
‏לא ככה עושים את זה.
‏אלא אם כן…
‏שילה. ‏-אני חושבת שמישהו הרג את ננסי.
‏זו השערה. ‏-מישהו שהבלשית
‏לא יודעת איך לתפוס.
‏סליחה, אבל… ‏-אני יודעת.
‏זו רק השערה. ‏-אתה צודק.
‏אבל לכן אני צריכה שתעזור לי להוכיח את זה.
‏ה…
‏אוי, לא.
‏המשך… ‏-אל תעשה את זה, קווין.
‏המשך יבוא.
‏אני מצטער, חבר'ה, ‏אבל זה כל מה שיש לי הערב.
‏אבל אם אתם רוצים לשמוע את ‏השאר, כל שאתם צריכים זה…
‏כן, אנחנו יודעים.
‏להישאר בחיים עוד קצת. ‏-להישאר בחיים עוד קצת.
‏אני שונאת שאתה עושה את זה. ‏-היי, זה עובד.
‏כולכם עדיין פה.
‏לפחות עד כה.
‏מה קורה?
‏לקחת את הסמל שלי. ‏-הוא שלך?
‏חשבתי שהוא היה של ג'וליה.
‏אני מצטער.
‏כולנו צריכים לשאוב השראה מאיפשהו. ‏-כן.
‏זה העניין.
‏כשהקשבתי לך מדבר על גיהינום ‏וירידה אל השאול…
‏נזכרתי איפה ראיתי אותו.
‏לעזאזל. ‏-אני יודעת.
‏זה לא נראה כמו כל השאר.
‏זו עבודת מתכת עכשווית יותר.
‏היא לא חלק מהמעלית המקורית, נכון?
‏נראה לי.
‏ולמה לתלות את זה על לוח המעלית?
‏כאילו, זה חסר טעם, נכון?
‏למה לטרוח?
‏יש רק תשובה אחת.
‏מה?
‏זה לא.
‏חסר תועלת, אני מתכוונת.
‏הייתי בטוחה…
‏כאילו… זה כפתור.
‏תראה, אפשר לראות איפה הם חתכו את הלוח.
‏זה כפתור, קווין. ‏-תחשבי על זה.
‏כלומר, דוחפים פה אלונקות, ‏סוחבים דברים כל הזמן.
‏אם זה כפתור סודי, זה לא הגיוני במיוחד.
‏מישהו ייתקל בו, מישהו יישען עליו.
‏הוא לא יישאר סודי לאורך זמן.
‏אני מצטער, אילונקה.
‏זה בהחלט מגניב, אבל… ‏-אתה צודק.
‏היו מפעילים אותו בטעות.
‏צריך מנגנון אל־כשל.
‏הכפתורים עובדים בסדר גמור.
‏באמת?
‏אני באמת מעדיף לא…
‏לעזאזל.
‏כן, לעזאזל.
‏אנחנו באמת לא אמורים להיות כאן.
‏רגע, יש לי רעיון!
‏רק אל תשלחי אותנו לדירה של סטנטון.
‏אין לי מושג איך להסביר את זה.
‏איך מוודאים שאף אחד לא ילחץ עליו בטעות?
‏מוודאים שזה ידרוש יותר מרק לחיצה.
‏תפסיקי. אין שום דבר מתחת לחדר המתים.
‏אין כאן כלום.
‏מה לעזאזל?
‏אוי, אלוהים.
‏בואי נחזור למעלה.
‏חכה רגע.
‏אילונקה, כדאי שנחזור.
‏תן לי לראות.
‏לעזאזל.
‏מה זה?
‏אוי, אלוהים.
‏קווין. זה שעון החול. ‏-לעזאזל.
‏אילונקה. ‏-קווין.
‏אילונקה! ‏-רגע.
‏קווין! ‏-אילונקה!
‏קווין?
‏תרגום כתוביות: רועי שרון