SERIÁL NETFLIX
Dobré ráno.
Zlý sen?
Proč? Ne.
Ne, jen jsi…
Promiň.
Pořád se probouzím a zase usínám.
Někdy ani nevím, jestli jsem vzhůru, nebo spím.
Prý to dělají ty léky, ale nevím.
Předem se omlouvám. Tohle trochu smrdí.
To teda jo.
To je čaj Essiac.
Znáš to?
Dělají klinické testy.
Vytvořila ho sestra Rene Caisseová, která ho dává svým pacientům.
Vlastně ho pojmenovala po sobě.
Essiac je její příjmení pozpátku.
Pozpátku. Aha.
Je plný antioxidantů.
Antioxidantů.
Mimo jiné.
Je to upravená verze, jiný druh čaje Essiac.
Nový druh.
Jiný a nový druh.
Jo.
Můžu ti ho udělat
nebo tu mám letáky, jestli si o něm chceš přečíst.
Tohle dělávala Rachel
před tou bílou magií,
nebo co to bylo za magii, kterou ke konci zkoušela.
Milovala čaj.
Smrdělo to tu jako v podpaží.
Dej to sem.
To je tvoje?
Promiň. Byla to tam schované.
Prvně jsem si toho nevšimla.
Víš co? Řekni mi víc o tom čaji.
Tohle je důkladné.
Asi z dobrého důvodu.
Pohřbení, nebo kremace? Náboženské vyznání?
Je to tak trochu očekávané, ale ten zbytek…
chápu to.
Nechtějí říct špatnou modlitbu, zahrát nesprávnou hudbu
nebo omylem někoho spálit.
- Jde o žaloby. - Jde o zastoupení.
Zasloužíš si zastoupení pro všechna tvá rozhodnutí.
Cokoli, co je v mých silách, abych poskytla.
Amesh.
Požádal, aby jeho tělo vystřelili z kanónu do nádrže pro žraloky.
Co jste mu řekla?
Nabídla jsem mu pamětní desku v akváriu.
Nejsem Santa Claus.
- Můžu si ji vzít s sebou? - Jo. Nespěchej.
Jak dlouho si ponecháváte záznamy o pacientech?
Tvoje informace jsou bezpečné a soukromé.
- Pokud se ptáš na tohle. - Neptám.
Zajímá mě jedna dávná pacientka.
Z roku 1968.
Julia Janeyová.
Nevzpomínám si.
Vážně?
Prý odsud odešla zdravá.
Oh ano, na něco si vzpomínám.
Už je to dávno.
Ráda bych věděla víc.
Složky pacientů jsou důvěrné.
Matně si na ni vzpomínám.
Špatné diagnózy se stávají.
Jsou vzácné, ale stát se to může.
Přála jsem jí to.
To bylo naposledy, co jsem na ni myslela.
Můžu ti pomoct ještě s něčím?
Taky mě zajímá skupina, která tu žila, než jste to tu koupila.
Myslím, že se jim říkalo Paragon.
Co to je?
Asi spíš kult než skupina.
Jen mě zajímalo, jestli o nich víte něco víc.
Bohužel ne.
Musí to být už tak dávno.
Pokud je to vše…
podívej se prosím na ty formuláře. Je to důležitější, než si myslíš.
Uvidíme se na skupinové terapii.
Jasně.
Skupinová terapie.
Páni.
Předběžná žádost.
Jo.
Je to…
dost morbidní.
Jo.
Zkusil jsem asi pět nebo šest verzí hudby.
Není nic lepšího než Radiohead.
Ideální hudba na opuštění života.
Poslyš…
kvůli včerejšku se cítím trochu nesvá.
Jsem…
jsem nadšená, že patřím do klubu, ale…
Myslím, že jsem toho řekla až moc.
Jsem…
jsem chytrá.
- Já vím. - To ne…
Snad to neznělo tak, že se honím za nějakou hloupostí.
Tak to není.
Ne, v pohodě. Naprosto to chápu.
Ale večer přijdeš, že jo?
Jo.
Dobře.
„Po zaťukání na okýnko nadskočí.
Pohled ženy je pronikavý a vytrvalý.
,Potřebujeme svézt. Můžeme si naskočit?‘
Tereza nikdy předtím nevzala stopaře.
‚Jsem Freedom Jack,‘ říká muž.
,A tady moje holčička je Puppycorn.‘“
Tristan?
Ty jsi usnula?
Jsem vzhůru.
Zatím se mi to líbí.
„Teresa zdvořile přikývne.
,Páni. To jsou jména.‘
Freedom Jack se zašklebí.
,Nenajdete rockovou kapelu jménem Chad.‘“
Naštveš si všechny kluky jménem Chad a přijdeš o klíčovou ukázku.
Stiskneš ji za mě ruku?
Jasně.
- Jak se vede? - Však víš,
jako obvykle.
Tyhle…
obvykle je to jako horká láhev s vodou nebo tak něco.
- Jo. - Dobře.
PlayStation.
Sony PlayStation.
Je to založené na CD a je to velká věc, stejně jako Sega CD,
ale nemá žádné kazety.
To mění hru.
Nevím, možná je to trapné,
ale začal jsem s Atari 7800 a nic jsem nepromeškal.
A ano, Genesis, Super Nintendo.
A na PlayStationu už hrát nebudu.
Vychází v září. Což je asi za osm měsíců?
Nebudu hrát ani na Nintendu 64. To vyjde až příští rok.
Jo, asi je to trapné.
Ale fakt mě to bolí.
To je vše.
A vím, že bych měl pro některé věci truchlit víc.
Asi přijdu o hodně.
O zrak, motorické funkce, paměť, život.
Takže…
Ale pořád myslím na PlayStation,
štve mě to a je to na prd.
Takže tak.
Ptali jste se, a to mě napadlo.
To je na prd.
Jinak se to prostě říct nedá.
Když se vás zeptám, co vás dnes trápí,
něco z dřívějška nebo něco jako tohle,
neexistuje trapná odpověď.
Nic není povrchní.
Kdo další?
- Podělila bych se. - Do toho.
Truchlím pro některé mazlíčky, které už asi nikdy neuvidím.
Měla jsem tři štěňata portugalského vodního psa, krajtu královskou
a aru hyacintového jménem MacGyver,
protože měl hlas jako Richard Dean Anderson.
Pochybuju.
A taky nevím, kdo to je.
Když jsem byl mladší, máma natáčela v Evropě seriál.
Můj otec byl v Rumunsku a natáčel film
s Richardem Deanem Andersonem.
A poslali čtyři štěňata portugalského vodního psa,
krajtu královskou a aru…
Řekla jsi tři.
Tři štěňata portugalského vodního psa.
Jedno umřelo.
A díky za připomenutí.
Dobře. Tohle…
Jsem ztracená. Může to být pravda. Těžko říct.
Žal není vybíravý.
Budete zírat, jak se může projevit.
Ilonko, jak se máš?
První sezení může být trochu divné, co?
- Snažím se tu zorientovat. - Ilonko.
Řekni jim o tom čaji.
Cože?
O tom čaji.
Ilonka ráno přinesla nějaký zajímavý a odlišný
druh čaje. Řekni jim o tom.
- Anyo. - Aha, je to…
Jmenuje se…
Jmenuje se čaj Essiac.
Je to kanadský bylinný lék…
Vlastně je z Kanady.
Řekni jim tu část o tom jméně pozpátku.
A o antioxidantech.
Dr. Stantonová, proč jste nikdy nemyslela na antioxidanty?
Nemusíš ho pít. A nemusíš tohle dělat.
Od toho jsou skupinová terapie, ne?
Protože dnes…
truchlím nad tím…
jak kdysi voněl můj pokoj.
Předtím, než v tvé posteli spaly Rachel a Sarah.
Neustále žvýkala čerstvé stroužky česneku.
Žvýkala a žvýkala jako umírající kráva.
A tohle bylo neškodné. Česnek jen smrdí.
Ale už jsem tu půl roku a viděla jsem dost
z bylinkářství, alkalických diet, magnetoterapie,
zázvor, ženšen…
Jeden kluk, co hrával lakros, se měsíc snažil sehnat
extrakt z mucholapky podivné.
Vzpomínáte si na to?
A pak Seymour dostal najednou záchvat.
Pak přišla akupunktura.
Baňkování, očista střev, shiatsu,
kyslíková terapie, ozónová terapie a nekecám, nováčku.
Urinoterapie.
Víš, co to je?
To je, když se někdo napije nebo si píchne moč, jako nějaké zvíře.
To je skutečné.
A někdo, koho nebudu jmenovat,
seděl na posteli a pil vlastní moč.
Anyo.
Vzpomínám si, že když jsi sem přijela,
měla jsi taky s sebou pár neortodoxních léků.
V pohodě.
Chápu to.
Chápu to, Anyo.
Na čaj moc nejsi.
A na moč možná jo?
Nazdar.
Už to vyhazuješ?
Asi tomu až tolik nevěříš.
Ne, nevyhazuju.
A víš co? Chápu to.
Jsi prostě největší drsňačka a nikdo není tak ublížený, jako ty.
A nikdo není tak naštvaný jako ty.
A nikdo neumírá tak zle jako ty.
To si kurva piš.
Vyhrálas, dobře?
Jen jsem tě chtěla poznat,
protože sdílíme tenhle prostor, ať se ti to líbí, nebo ne.
Tak mě pošli do prdele.
Pošli mě do prdele za to, že se tě snažím poznat.
Ahoj.
- Vyděsila jste mě. - Promiň.
Moc lidí tu nepotkávám.
- Co to děláš? - Já…
Jsi z Brightcliffu.
Napouštíš si pramenitou vodu.
Možná proto, že jsi o tomhle místě slyšela nějaké drby.
Jo, asi jo.
Těší mě. Já jsem Shasta.
Omlouvám se, jestli jsem omylem vkročila na tvou nemovitost.
Ale vůbec ne. Tohle všechno je součástí Brightcliffu.
Tyhle lesy patří Stantonové.
Ale tahle voda? Ta není ničí.
Bydlím asi kilometr a půl tímhle směrem. Na kraji pozemku.
Jen jsem se šla projít. Přeslechla jsem…
- tvé jméno. - Ilonka.
To je krásné jméno. Je z maďarštiny.
- Já… - Myslím, že to znamená světlo.
Vlastně nevím.
Je odvozeno od Eleny,
která je příbuzná řecké Heleně,
dceři Dia, což také znamená světlo.
Omlouvám se, mám slabost pro jména a pro starověké Řecko.
Shasta je krásné jméno. Je řecké?
Sanskrt…
pro učitele.
Warm Springs v Georgii. Gods Acre v Severní Karolíně.
Prameny v Saratoze. Ojo Caliente, Nové Mexiko.
Za ty roky jsem navštívila hodně těchto míst,
ale tady je něco výjimečného.
Stantonová nemá ráda, když se jí někdo plíží po pozemku.
Takže mě nepráskni, prosím.
Tenhle potok je asi míli dlouhý,
takže…
těžko se argumentuje vniknutím na pozemek. A vír…
Ale to je něco úplně jiného.
Vír?
Uzdravující vír. V jednom právě sedíš.
Pár jich tu je. Pokud té legendě věříš.
Moc lidí jí nevěří.
Na co používáš tu vodu?
Hlavně na čaj.
Pěstujeme vlastní hrozny, ze kterých vyrábíme olej a taky pěstujeme heřmánek.
To, co nevypijeme, dáme hroznům a heřmánku.
Ale ten nejlepší heřmánek roste asi půl kilometru
tímhle směrem k sídlu.
Měla bys ho utrhnout.
Můžeš ho sníst čerstvý. Květiny, listy. Je naprosto bezpečný.
A možná nejen bezpečný.
Jak dlouho jsi v Brightcliffu?
Zrovna jsem přišla.
Bůh ti žehnej.
Už dlouho jsem nepotkala pacienta.
Moc nevycházejí.
A ještě déle, co jsem potkala někoho tak chytrého.
Chytrého?
No, pokud jsi sem přišla pro tu vodu, musíš být chytrá.
Máš hezké jméno, Ilonko.
Vyzařuje z tebe světlo.
Snad se zase brzy uvidíme, děvče.
Těšilo mě.
Ne, ráno jsem uběhl 3,2 kilometru.
Ano. Cítím se skvěle. Moc dobře?
A řekni to i mámě.
Jo, ale tentokrát jí to fakt řekni.
Mám tě rád, brácho. A chovej se slušně.
Jo, dobře. Ahoj.
Ahoj.
- Nic neříkej. - Nic jsem neřekl.
Jo. Tvůj obličej mluví za vše.
Vážně?
Hoši, nemáte extra morfium? Dneska už jsem na suchu.
Rozhodně ne.
Máme tendenci je brát hned,
co nám je Mark dá do ruky.
Jo, sebrala jsem si pár navíc.
Myslela jsem, že vy taky.
Začínáš být závislá.
A dnes jsi byla k Ilonce hnusná.
- Asi jen tak z jedné třetiny. - Ne, naprosto si to zasloužila.
Jak se opovažuje uvařit si čaj?
Nejde jen o čaj. Jde o to všechno, co dělá.
Je toho moc.
Knihy, bylinkový sračky, co mi zasmradily pokoj.
Vyprávěla nám příběh o dívce, která odsud odešla
celá uzdravená.
A jedna tvoje část ji chce potrestat za tu druhou,
která tomu chce věřit.
Nestůj tam jen tak. Potřebujeme pomoc.
Ty papírové jeřáby se samy nesloží.
O tomhle jsem lhal a omlouvám se.
Znovu.
- Proč děláme papírové jeřáby? - Jsem rád, že se ptáš.
Má to na svém seznamu věcí.
- Zeptala se mě. - Ptala se nás všech.
Mám „Seznam věcí, než umřu“,
který je seznam věcí, které chci udělat předtím, než umřu.
A tohle máš na něm?
Tisíc papírových jeřábů. Ano.
Podle jedné staré japonské legendy každému,
kdo složí tisíc origami jeřábů, bohové splní přání.
Chtěla jsem to zkusit, co mi to
dnes ráno řekla Natsuki.
Věděla jsem to.
Od chvíle, co jsem to řekla.
Proč nepomáhá Cheri?
Vytvářím atmosféru.
Vytváří atmosféru. Dosahuješ osvícení.
Teď začni sakra skládat.
- Co máš ještě na seznamu? - Spoustu věcí.
Dokončit mou videohru, s čímž mi všichni hrozně rádi pomáhají.
Když uslyšíte sever, jih, východ, západ, jděte opačným směrem.
Další je přijít na svatbu mé sestry.
To je tak milé.
- A taky rogalo. - To se nikdy nestane.
- Ztratit panictví. - To se taky nikdy nestane.
Ameshi, mohl bys zvládnout mít sex,
zatímco poletíš na rogalu na svatbu tvé sestry.
Líbí se mi tvůj způsob přemýšlení, Kevine. Díky, že mi kryješ záda, Kevine.
Tisíc papírových jeřábů.
Nevím, jestli máme dost lidí nebo papíru.
Něco ti řeknu. Když jich zvládneme 200,
znamená to, že dostaneš osvědčení o účasti od bohů?
Docházka za…
Kurva.
- To nic, Spenci. - Sakra, jsi v pořádku?
- Promiň. - Jsi v pořádku?
To nic. Spenci, jsi v pořádku.
- Jsi v pořádku? - To nic, Spenci.
To nic.
Kurva.
Můžete někoho poslat do knihovny na úklid?
Spence se pořezal.
Jo, je na cestě na ošetřovnu.
Mark na vyšetřovnu, prosím.
Omlouvám se. Co se stalo?
Spence se pořezal.
Jo. Promiň, ale je to jen trocha krve.
Pro nás.
Ne pro něj.
Spence má AIDS.
Přestaň.
Takhle se tu netváříme.
Neděláme ze Spence chudáka.
Ano, je to zlé, ale tady pro to není místo.
Dobře, promiň.
Nevěděla jsem to.
Vím, žes to nevěděla, ale teď už to víš.
Stejně je to jedno. Všichni tady umíráme.
Ve skutečném světě bych si dala burger
a nebála se, že mi někdo řekne,
že rakovina kostí je trest od Boha.
Nikdo nebude říkat Sandře, že si zaslouží svůj lymfom.
Ale lidi tam venku říkají Spencovi pěkně odporné věci.
Nebo se s lítostí odvrátí na druhou stranu.
A všechno to začíná tím obličejem, který ses právě chystala udělat,
který lidi dělají, když slyší AIDS.
Ale nedělají ho, když slyší rakovina.
A my to tu neděláme. Je to všechno stejné.
Jo.
Omlouvám se. Nechtěla jsem nikoho soudit.
Mám pocit, že dnes dělám všechno špatně.
Když jsem sem přijel a poprvé potkal Anyu,
pila bylinkový čaj.
Nosila paruky. Malovala se. Dokonce se i modlila.
To je pravda. To si teď ani neumím představit.
Jo, ale myslím, že viděla hodně smrti,
dokonce i předtím, než sem přišla.
Takže může být vůči nám dost ochranářská,
co se týče reality.
Je pod tím ještě něco víc. Jen jí…
dej víc času.
Jak roztaje, umí být i milá.
Malé štípnutí.
Louis jí rád krysy
a Lestat říká: „To ti nevydrží.
Sníš člověka.“
Pak si Lestat řekne:
„Možná bychom měli adoptovat malou holku.“
Říkal jsem ti,
že nemusíš panikařit, když se pořežeš.
Tak to nefunguje. A já vím, že to víš.
Stejně jako víme, že mám tyhle gumové rukavice, abych chránil tebe,
ne sebe.
Mám na sobě rukavice a používám sterilizovanou jehlu,
abych neinfikoval tvou ránu, a ne naopak.
Každopádně Lestat udělal z té malé holčičky upírku.
Ta holčička byla šílená.
Naprosto šílená.
Vždycky vytáhneš tenhle film, když jsem tady.
A pokaždé ti řeknu,
že jsem neviděl Interview s upírem.
A já ti pokaždé řeknu,
že by ses na to měl podívat.
A chlapi, se kterýma pracuju?
Chytili je, jak sdílí jehly.
No a?
Takže to není jen o gayích,
ať si někteří lidé myslí cokoliv.
Dobře. Brad Pitt, Tom Cruise, jasně.
Těžká volba, ale mám pro tebe jedno slovo:
Armand.
Antonio Banderas.
a on…
Ten film prostě musíš vidět.
Slibuju, že mi později poděkuješ.
Armand.
Myslím, že je ze Španělska.
Promiň. Myslela jsem, že mám všechno.
Tohle jsem našla ve stole.
Je tam vzkaz, jen pro případ,
že by to chtěl třeba někdo ukrást.
Nikdo se po tom neptal.
Jsem ráda, že jim nebude vadit, když si ho necháš.
Pokud to teda chceš.
Ne, nepotřebuju to, abych si to pamatovala. Měla by to mít máma Rachel.
Určitě bude vděčná.
Víš…
Julian mě uměl vytočit jako nikdo jiný.
Ještě víc než mé sestry, když jsme vyrůstaly.
Můj syn mě doháněl k šílenství. Dokázal se mi dostat pod kůži.
Byl tvrdohlavý, příliš sebevědomý, plný přesvědčení,
nerad prohrával, jako já.
To všechno, stejně jako já.
A nic se mi nedostane pod kůži víc než někdo,
kdo mi sebe aspoň trochu připomíná.
Jednoho takového člověka tu teď mám
a někdy nevím, co s ní mám dělat.
Jo.
Ilonka vám trochu připomíná vás, doktorko?
Ne, to ty. A hodně.
Jsi jako moje malé já.
Jen drsnější.
Běž. Budu hned za tebou.
- Jak jsi říkala, že se jmenovala? - Shasta.
- Jako ta hora? - Jo, taky mě to napadlo.
Hora Shasta v Kalifornii je vlastně sopka.
A existuje spousta příběhů.
A existuje spousta…
Tak se určitě nejmenuje.
- Nikdy jsem ji nepotkala. - Já taky ne.
- Někdo jiný? - Jo.
Vídám ji pokaždé, když jdu na procházku.
Asi si budete z toho dělat legraci, ale měla pravdu s tím heřmánkovým čajem.
Udělala jsem dost pro všechny, jestli chcete.
Dobře, nováčku, trochu si vezmu.
Na počest tvého prvního oficiálního setkání.
Děkuju.
Takže tohle je ono?
Jsem v klubu?
To jsi.
Funguje to takhle.
Je to taková tradice.
Nejdřív pozvedneme sklenici, vodu, víno, nebo zázračný čaj.
Cokoliv, co chcete.
Na ty předtím a na ty potom.
Na nás teď a na ty za hranicí.
Na ty předtím i na ty potom. Na nás teď a na ty za hranicí.
Viděni nebo neviděni, jsou tu, ale přitom nejsou.
Vítej na své první oficiální noci v Půlnočním klubu, Ilonko.
- Kdo něco má? - Já.
Je trochu temný a možná trochu legrační.
Hodně se liší od mého posledního.
Je o dívce s hvězdami v očích.
O dívce, která chtěla až moc.
Holka, která toužila být každým, jen ne sama sebou. Říkám tomu…
Dvě Dany.
Dana byla dokonalá.
A ne jen dokonalá tanečnice.
Byla dokonalá studentka.
Dokonalá dcera.
Dokonalá kamarádka.
Dokonalá holka.
Vyrůstala v hrabství Kildare v Irsku,
než dostala stipendium na velkou americkou baletní akademii.
S rodinou se přestěhovali do…
Wasteville.
Kde všichni marnili své životy prací a učením.
Bill byl její nejlepší kamarád a znal Danu líp než kdokoliv jiný.
A bál se o ni.
Protože se zdálo, že jen Bill to chápe…
Že ta dokonalost měla svou cenu.
Jo.
Ale Dana nechtěla být dokonalá.
Dana chtěla být jako ostatní děti.
Dana se chtěla líbat, kouřit trávu, chlastat a být normální.
Někdy si chtěla prostě dát cheeseburger
a nestarat se o svou váhu.
Každý večer…
Dana zápasila sama se sebou
a každý večer prosila Boha, aby ji osvobodil od jejích tužeb.
Ale zároveň
prosila celý vesmír, aby se jí tyto tužby splnil.
Haló?
Modlila ses.
A já jsem odpověděla.
- Bůh? - Ne, zlato.
Jednu věc, na kterou si můžeš vsadit, je, že Bůh neodpoví.
Bůh nikdy neodpovídá.
Ďábel?
To vážně?
- Nejdřív chci říct, „Sláva Satanovi“. - To není vtipný.
Zadruhé, Spenci, ona není tím, co lidé tvrdí.
Nejsem taková, jak si lidé myslí.
Jsme taky komplikovaní.
Jsme tolik lidí. Vážně.
Jako celý taneční soubor,
který je nacpaný do malých střevíčků.
Říkají: „Tancuj. Nesmíš minout jediný krok.“
To není možné, když je tam tolik lidí.
Ty to víš.
Já to vím.
A hluboko uvnitř to vědí i oni.
Jen lžou.
Perfektní, Dano.
To očekávají, ne?
Ale je tam jiná Dana, která se ti dívá z očí.
Vidím ji.
Pořád se cítím v pasti.
Jak jinak. To, co od tebe očekávají…
je prostě na jednoho člověka moc.
Je to dvakrát více než je zdrávo, že ano?
- Co kdybychom změnili výpočty? - Jak to myslíš?
Tvoje druhé já.
Jedno tvé já, které je studentka, dcera, tanečnice.
A pak tvé další já.
Které má rádo sex, drogy a rokenrol.
Dokonalá dvojice.
Můžeš být v obou tělech najednou.
Můžeš zažít všechno, co zažívá ta druhá.
Můžete mít svůj dort a sníst ho. Můžeš pít, kouřit, šňupat.
A taky šukat.
- Už jsi to někdy dělala? - Jasně.
Ale pro úplnost, jakmile to uděláš, už se to nedá vrátit zpět.
Dávat věci zpátky dohromady mi moc nejde.
Co za to chceš? Mou duši, nebo tak něco?
Ne.
Žádné smlouvy ani podmínky.
Nepotřebuju směňovat za duše. To je propaganda.
Není v tom žádný háček.
Ty tady velíš, ne já.
Hele, já nelžu.
Podívej se mi do očí.
Podívej.
Ty nelžeš.
Bude to bolet?
Ne, neubližuju lidem. Vlastně nikdy.
Takže…
co to nevyzkoušet?
Užij si jízdu.
Panebože.
- To mě poser. To je… - Nářez.
- Můžeš… - Cítíš to, co já?
- Je to jako být na dvou místech najednou. - Být na dvou místech najednou.
Přestaň s tím.
- Přestaň mě kopírovat. - Přestaň mě kopírovat.
- Sakra. Víš přesně… - Víš přesně…
-co řeknu. - Co řeknu.
- Mátovou s čokoládou. NWA. - Mátovou s čokoládou. NWA.
- Léto před juniorskou certifikací. - Léto před juniorskou certifikací.
- Nicky Bonillaová za tribunou. - Nicky Bonillaová za tribunou.
Možná si myslíte, že obě Dany si měly o čem povídat,
ale pravdou je, že si neměly vůbec co říct,
protože by to bylo jako mluvit sám se sebou.
Ale hned se pohádaly,
kdo půjde na raveový koncert.
Nakonec bylo rozhodnuto, že půjde, říkejme jí Dana dva.
Důvody byl takový, že to stejně obě zažijí.
- Vezmi si to. - To nepotřebujeme.
- Kvůli pojistce. 911 znamená… - Zavolej zpátky co nejdřív.
Tohle nepotřebujeme.
- Všechno, co si myslíš… - Si myslím i já. To vím.
Nemusíme ani spolu mluvit,
- ale jsme tady. - Jsme.
Vezmu si to.
Pro jistotu.
A s pagerem a slibem si každá Dana šla po svém.
Potřebuješ něco?
Ne, všechno v pohodě.
Mám tě moc ráda.
Já tebe taky.
Miluju všechno.
Tohle bylo přesně ono.
Tohle byla svoboda, kterou Dana hledala celý svůj život.
Sladké osvobození z vězení, do kterého se narodila,
z vězení sebe sama.
A tak Dana věděla, že už se tam nikdy nevrátí.
Muž, se kterým se seznámila, byl muzikant.
Nevěděla, jestli je dobrý, ale…
Měl namířeno na turné do velkoměsta a ona se rozhodla jet s ním.
Popcorn, zlato?
Všechno v pořádku?
Kdybyste museli vybrat bod zvratu,
noc, kdy Dana přišla o panenství ve stejném pokoji jako její rodiče…
byl by to nejspíš on.
To bylo dost dramatické.
Hlavní Dana řekla Daně dva, ať se uklidní.
Nemohly podělat takhle velký konkurz.
Letos se konečně měly stát
šéfkou jejího tanečního uskupení.
Ale věc se měla tak,
že Dana dva si začala pěstovat návyk.
Jsi v pořádku?
Ne, jsem v pohodě. Všechno je v pořádku.
- Slibuju, že bych to neudělal. - Co?
Slíbili jsme si, že i když je svět příšerný a falešný,
nikdy si nebudeme lhát.
Něco se s tebou děje.
Chci jen pomoct.
Já…omlouvám se.
Dana věděla, že to musí zastavit, ale otázkou bylo jak.
Protože se i Dana dva naučila, jak ji přehlušit,
musela být trochu hlasitější.
Neopovažuj se…
- Chcete přijmout hovor na účet volaného? - Ano.
Řekla bych, že ráda slyším tvůj hlas.
Ale slyším ho celý den.
Přestaň blbnout a dej se dohromady.
- Nebo… - Nebo uvidíš.
Myslela jsem, že jsme chytřejší.
Zjevně jsi to nedomyslela.
Ty mrcho.
Jo. Jsme mrchy.
Zkus to znovu
a budeš si přát, abychom se nenarodily.
Obě Dany dosáhly patové situace
a netrvalo dlouho a obě se ocitly na úplném dně.
Dana 2 se stala závislou a žila na ulici
a doma to nebylo o moc lepší.
Snažili jsme se…
ale už nevíme, co dělat.
Našli jsme místo, kam můžeš jít.
Dana věděla, že odvykačka její problém nevyřeší, ale usmála se a řekla…
Dobře.
Jejím rodičům se ulevilo, ale Bill to věděl.
Vždycky poznal, když Dana lhala, a zlomilo mu to srdce.
Ten večer Dana ukradla tátovu pistoli a máminy klíčky od auta a ujela,
protože věděla…
že je jen jeden způsob, jak to noční můru zastavit:
zabít Danu dvě.
A hned, jak k tomu závěru došla…
věděla to i její dvojnice.
Co se děje? Bojíš se?
Máš strach?
Bojím se. A ty taky.
To je pravda.
Ale byl to tvůj nápad sem přijet a zabít mě.
Byl to můj nápad. A tys mi ho vnukla.
Aspoň si uvědomujeme, že můžeme vinit jedna druhou
z našich společných problémů.
To je začátek.
Pravdou je…
že se chci vrátit domů.
Víš, že to nejde.
Jedna z nás musí umřít.
A protože jsem tu byla první, měla bych být já, kdo zůstane.
O čem to mluvíš? Já tu byla první!
Upřímnou soustrast.
Moje noha.
Potkala jsem druhou Danu.
Když už jsme u toho,
která jsi ty?
Já…
Nevím.
Prosím, chci být zase taková jako dřív.
To nemůžu udělat, ani kdybych chtěla.
Mám lidi.
Rodinu,
nejlepší kamarádku.
Taková nejsem.
Dřív jsem taková nebyla.
No…
vlastně byla.
Nic jsem na tobě nezměnila.
Ani vlásek na tvé hlavě.
Jen jsem ti dala prostředek.
Jak jsem řekla, nemusím směňovat za duše.
Ráno, než otevřu krám, tam na mě čeká fronta.
Věř mi, že tohle je tvoje já, které sis vybrala.
V průběhu života mnohokrát volala po ďáblovi.
Ale ďábel ji navštěvoval jen ve snech. Vždy to bylo stejné.
Dana viděla svou tvář nakreslenou inkoustem na zádech ďábla.
A každou noc se budila a přemýšlela,
která Dana žije v jejím těle
a která žije v pekle.
Protože ta, co umřela, šla do pekla.
A ta, co přežila, to všechno zažívala.
A každou noc si říkala, kdo se má líp.
Nějakou dobu už tě znám, nebo jsem si to aspoň myslela.
Ale teď mám pocit, že tě opravdu znám.
A chtěla jsem jen říct, a bude to asi znít asi trapně…
Ne, to je v pořádku. Do toho.
Díky. Díky, Anyo, že ses nám otevřela.
A nevím, prostě…děkuju.
Hele.
- Můžu ti říct ještě něco? - Jistě.
Jdi do prdele.
Nevím, proč jsem si myslela, že to dopadne jinak.
Co to děláš?
Ježiši, promiň.
- Ty mě sleduješ? - Ne. Teda vlastně jo, sledoval jsem tě.
Viděl jsem tě, že jdeš opačným směrem od ubikací.
- Napadlo mě, že ses ztratila. - To bylo…
To bylo tak před rokem. A nic jsi neřekl?
Uvažoval jsem o tom. Ale byla jsi dost daleko.
Nechtěl jsem nikoho budit. A pak jsem byl…
Propásl jsem příležitost.
Prostě jsem šel za tebou.
Napadlo mě, že by bylo děsivé, kdybych zavolal,
protože jsem tě sledoval tak dlouho,
ale evidentně ses neztratila.
Chceš se vloupat do kanceláře Stantonové.
- Víš, co děláš? - Vlastně nemám tušení.
Jen přemýšlím o tom, co jsem viděla ve filmech.
V knihovně není žádná příručka o odemykání zámků.
- Dívala ses, co? - Sklapni.
To je kreditka?
- To je…průkazka do knihovny. - To tě určitě neprozradí.
Myslím, že když ji zatlačím dolů…
dostanu se mezi dveře a zámek.
Jestli dokážu otočit ten šroubovák, možná se mi podaří…
Můžu něco zkusit?
Dr. Stantonová je všelijaká, ale paranoidní rozhodně ne.
Takže pokud to vyjde, je to proto, že nám věří.
Takže by ses měla cítit velmi provinile za to, co se chystáš udělat.
Devadesát tři, 91, 89.
Co hledáme?
- Záznamy pacientů. - Čí?
JULIA JANEYOVÁ
Ahoj, Julie.
Díky za pomoc.
Řekneš mi, co jsi tam hledala?
Víš co? Jo, asi jo.
- Haló? - Sakra!
Zmiz! Ať tě nechytí s tou složkou.
- Je tu někdo? - Jo.
Ahoj, promiň. Tady Kevin.
- Co děláš? - Nemohl jsem…
Nemohl jsme spát.
Měl jsem bolesti. Zkoušel jsem interkom, ale nefungoval.
Doufala jsem, že to cestou za tebou rozchodím,
myslíš, že bys mi mohla pomoct?
Kdo je tam?
Umírám hlady.
Promiň. Hej, to jsem já!
Ježíši. Promiň.
Jsi v pořádku?
Co to kurva bylo?
Překlad titulků: Peter Gejdoš