СЕРІАЛ NETFLIX
Доброго ранку.
Жахіття наснилося?
Чому? Ні.
Просто ти…
Вибач.
Мене саму накриває уві сні й наяву.
Іноді навіть не розумію, сплю я або ні.
Кажуть, це через ліки, але не знаю.
Вибач наперед. Трохи смердітиме.
Даремно.
Це чай Ессіак.
Чула про таке?
Наразі проводять випробування.
Його створила медсестра Рене Каїс і давала його своїм пацієнтам.
Вона навіть назвала його на свою честь.
Це її прізвище, написане навпаки.
Навпаки, oх.
У ньому багато антиоксидантів.
Антиоксиданти.
Серед іншого.
Це змінений варіант, інший різновид чаю Ессіак.
Новий різновид.
Змінений та новий.
Так.
Можу тобі теж приготувати.
Або дати роздруківки, якщо хочеш дізнатися більше.
Рейчел теж цим займалася,
поки під кінець не перейшла
до білої — чи якоїсь там — магії.
Вона була схиблена на відварах.
Тут вічно смерділо пахвою.
Віддай.
Це твоє?
Вибач. Просто лежало глибоко.
Не помітила з першого разу.
Знаєш що? Розкажи ще про цей чай.
Тут усе так докладно.
I це не випадково.
Похорон чи кремація, релігійні вподобання —
це ще очікувано, але решта…
Я розумію.
Не хочеться вимовити не ту молитву, поставити не ту музику,
випадково кремувати когось.
-Так і до суду дійде. -Справа у виборі.
Ти заслуговуєш на свободу волі у кожній деталі.
Принаймні, в рамках доступного мені.
Амеш.
Він попросив, щоб його тіло викинуло гарматою в акваріум з акулами.
Що ви сказали?
Запропонувала меморіальну дошку в океанаріумі.
Я не Санта-Клаус.
-Можна взяти із собою? -Так, hе поспішай.
Як довго ви зберігаєте карти пацієнтів?
Твоя інформація повністю конфіденційна.
-Якщо тебе це цікавить. -Ні.
Мені цікава одна пацієнтка, яка була тут багато років тому.
У 1968-му році.
Її звали Джулія Джейн.
Не пригадую.
Правда?
Схоже, що вона тут одужала.
О так, щось таке було.
Дуже давно.
Я хотіла б дізнатися більше.
Карти пацієнтів є конфіденційними.
Я її неясно, але пам’ятаю.
Помилкові діагнози бувають.
Рідко, але трапляється.
Так, я була за неї рада.
Але з того часу навіть і не згадувала про неї.
Я можу тобі ще чимось допомогти?
Мені також цікава група, що жила тут до того, як ви купили будинок.
Здається, їх називали «Парагон».
Що це?
Скоріше секта, ніж група.
Просто цікаво, чи знаєте ви про них щось.
Боюся, що ні.
Це було задовго до мене.
Якщо це все…
подивися розпорядження. Це важливіше, ніж ти гадаєш.
Побачимося на груповій терапії.
Звісно.
Групова терапія.
Боже.
Розпорядження про похорон.
Еге ж.
Воно досить…
похмуре.
Так.
Я змінював вибір музики разів п’ять-шість.
Краще за «Radiohead» не знайти.
«Музика прощання» із життям.
Слухай,
мені трохи ніяково після вчорашнього вечора.
Я…
Я в захваті, що стала частиною клубу, але…
здається, я забагато розбовкала.
Я…
Узагалі-то я розумна.
-Я знаю. -Я не…
Сподіваюся, не прозвучало, ніби я ганяюся за якоюсь нісенітницею.
Це не так.
Ні, все гаразд. Я розумію.
Ти ж прийдеш сьогодні, так?
Ага. Так.
Добре.
«Вона підстрибнула від стукоту в скло водія.
Її пронизав тривалий погляд жінки.
"Нам потрібне авто. Підвезете?"
Тереза ніколи раніше не підбирала автостопників.
Чоловік сказав: "Мене звуть Фрідом Джек.
А мою подругу — Паппі Корн"».
Трістан?
Ти заснула?
Я не сплю.
Поки що мені подобається.
«Тереза чемно киває.
"Отакої. Оце так імена."
Фрідом Джек усміхається.
"Рокерів на ім’я типу Чед не знайти"».
Якщо відкидати всіх Чедів, можна пропустити чудового рокера.
Потисніть їй руку за мене?
Так. Добре.
-Як справи? -Знаєш,
-як зазвичай. -Ці…
Зазвичай грілку абощо.
-Так. -Добре.
«PlayStation».
«Sony PlayStation».
У них використовувалися диски, як і в «Sega», і це було круто —
грати без картриджів.
Справжня революція.
Не знаю, може, це дурниця,
але я почав з «Atari 7800» і не пропустив жодної приставки.
«NES», «Genesis», «Super Nintendo».
Але в нову «PlayStation» не пограю.
Вона вийде у вересні. Це через вісім місяців.
І в «Nintendo 64» теж. Вона виходить наступного року.
Так, це дурниця, гадаю.
Але мені прикро.
От і все.
Розумію, є інші речі, які варто було б оплакувати.
Я багато втрачу.
Зір, рухові функції, пам’ять, життя.
Так…
Але в мене на думці «PlayStation»,
і це мене сердить. Це хріново.
Ну ось.
Ви запитали. Відразу спало на думку.
Це хріново.
Інакше й не скажеш.
Коли я питаю, чи тужите ви за чимось сьогодні
або за чимось із минулого, або за чимось подібним,
пам’ятайте, що безглуздих відповідей немає.
Немає надто поверхових речей.
Хто ще?
-Можна я поділюся? -Прошу.
Я сумую за вихованцями, яких, мабуть, більше не побачу.
У мене було три цуцики португальського водяного собаки, королівський пітон
і гіацинтовий ара на ім’я МакГайвер,
бо його голос звучав як у Річарда Діна Андерсона.
Сумніваюсь.
Ще не знаю, хто це.
Коли я була маленькою, мама знімалася в серіалі в Європі,
a мій батько в Румунії знімав фільм
із Річардом Діном Андерсоном.
І вони надіслали чотирьох цуценят португальського водяного собаки,
королівського пітона та папугу ара…
Ти сказала три.
Три цуцики португальського водяного собаки.
Один помер.
Дякую, що нагадала.
Гаразд. Це…
Незрозуміло. Може, це правда. Не можу вирішити.
Скорбота не вибіркова.
Ви здивуєтеся, про що можна сумувати.
Ілонко, як твої справи?
На першій груповій незвично, так?
-Поки що звикаю. -Ілонко.
Розкажи їм про чай.
Що?
Про чай? Що ж…
Ілонка зранку показувала мені дещо цікаве й незвичне.
Інший, новий тип чаю і…
Сама розкажи.
-Аня. -Ну…
Чай…
Називається Ессіак.
Це канадський трав’яний чай…
Із самої Канади.
Розкажи їм про перевернуту назву.
І антиоксиданти.
Д-ре Стентон, невже ви не подумали про антиоксиданти?
Можеш не пити, і не треба влаштовувати сцени.
Хіба групова терапія не для цього?
Бо сьогодні…
я сумую…
за колишнім запахом у моїй кімнаті.
До Рейчел у твоєму ліжку спала дівчина на ім’я Сара.
Вона без перерви жувала свіжий часник.
Весь час жувала й жувала, як корова при смерті.
І це ще з нешкідливих. Часник тільки смердить.
Але я тут уже пів року і на власні очі побачила все:
травництво, лужна дієта, магнітна терапія,
імбир, женьшень.
Один хлопець, який грав у лакрос, місяць намагався отримати
екстракт венериної мухоловки.
Ви всі це пам’ятаєте?
А потім раптово в Сеймура трапився напад.
Потім була акупунктура.
Банки, чистка кишківника, купу всілякого масажу шиацу,
киснева та озонова терапія. І ще дещо, новенька.
Уринотерапія.
Знаєш, що це?
Це коли хтось п’є чи вколює собі власну сечу.
Це реально.
І дехто, не називатимемо імен,
сидів раніше на твоєму ліжку і пив свою ж сечу.
Аню.
Як я пам’ятаю, коли ти потрапила сюди,
то теж цікавилася альтернативною медициною.
Нічого страшного.
Я зрозуміла.
Я зрозуміла, Аню.
Чай ти не будеш…
a щодо сечі ще не визначилася.
Вітаю.
Уже викидаєш заначку?
А як же віра у власні переконання?
Ні.
І знаєш, що? Я розумію.
Ти ж найголовніша страждальниця, ніхто не страждає більше за тебе.
Ніхто не сердиться, як ти.
І ніхто не вмирає так тяжко, як ти.
А ти сволота.
Ти перемогла. Гаразд?
А я лише намагалася взнати тебе,
бо ми тепер живемо разом, подобається тобі це чи ні.
Але я сама винна.
Пробач, що спробувала краще взнати тебе.
Привіт.
-Ви мене налякали. -Вибач.
Нечасто я тут стикаюся з людьми.
-Що ти робиш? -Я…
Ти з «Брайткліфф»
і набираєш джерельну воду,
mоже, тому що знаєш чутки про це місце.
Що ж, так.
Рада знайомству. Я Шаста.
Вибачте, якщо зайшла на вашу землю…
Ні, це все «Брайткліфф».
Ліс належить Стентон.
А вода? Вона ж нічийна.
Я живу за півтора кілометра звідси. На краю її території.
Я просто гуляю. До речі…
-Як твоє ім’я? -Ілонка.
Яке гарне ім’я. Угорське.
-Я… -Здається, означає «світло».
Я навіть не знаю.
Походить від імені Ілана,
споріднене з грецьким іменем Олена,
дочка Зевса, що теж означає «світло».
Я просто люблю різні імена і давніх греків.
Шаста — гарне ім’я. Грецьке?
Санскрит…
Означає «учитель».
Термальні води в Джорджії. Цілюще джерело в Північній Кароліні.
Мінеральні води у Саратозі, Охо Кальєнте в Нью-Мексико.
Я була в багатьох подібних місцях,
але тут є щось особливе.
Стентон не любить, коли люди заходять на її територію,
тож не здавай мене, якщо планувала.
Цей струмок тягнеться більше, ніж на 1600 метрів.
Незаконне проникнення не заперечиш.
А коловорот…
ну, це вже зовсім інше.
Який коловорот?
Цілющий коловорот. Ти зараз у ньому сидиш.
Тут їх декілька, якщо вірити легенді.
Не всі вірять, знаєш.
А що ви робите з водою?
Заварюю чай.
Ми вирощуємо виноград на олію, а ще ромашку.
Те, що не випиваємо, йде на полив винограду та ромашок.
Найкраща ромашка зростає метрів за 400
звідси в бік маєтку.
Позбирай.
Можна їсти у свіжому вигляді. Квіти, листя. Абсолютно безпечно.
Може, навіть корисніше, аніж безпечно.
Ти давно в «Брайткліфф»?
Тільки-но приїхала.
Будь здорова.
Я давно не зустрічала пацієнтів.
Вони рідко сюди заходять.
А ще довше я не зустрічала когось настільки розумного.
Розумного?
Ну, якщо ти прийшла за водою, значить, ти розумна.
Ім’я в тебе гарне, Ілонко.
Ти випромінюєш світло, ти сяєш.
Сподіваюся, побачимося, світле дівча.
Було приємно познайомитись.
Так. Уранці пробіг три кілометри.
Так, чудово почуваюся. Просто чудово. Гаразд?
І мамі перекажи.
Так, але цього разу скажи їй.
-Люблю тебе, брате. Гей, будь чемним. -Гаразд.
Так. Гаразд. Бувай.
Бувай.
-Не треба. -Я мовчу.
У тебе на обличчі написано все.
Усе написано.
Хлопці, чи є зайвий морфін? Моя доза на сьогодні скінчилася.
Точно ні.
Зазвичай ми його приймаємо відразу ж,
як Марк нам його видає.
Ну, я якось сховала парочку.
Подумала, що ви теж.
Здається, у тебе залежність.
І з Ілонкою була сьогодні стервом.
-Хіба що зовсім трохи. -Ні, вона це заслужила.
Як вона сміє заварювати чай?
Справа не лише в чаї. А загалом у її підході. Розумієш?
Це занадто.
Книжки, жахливе лайно, що просмерділо всю кімнату…
Вона розповіла історію про дівчину, яка вийшла звідси
абсолютно здоровою.
І частина тебе хоче покарати її за те, що інша частина
хотіла в це повірити.
Не стій просто так, новенька. Нам потрібна допомога.
Паперові журавлики самі себе не складуть.
Я збрехав щодо цього, прошу вибачення.
Знову.
-Навіщо паперові журавлики? -Гарне запитання.
Він має список справ до смерті.
-Вона мене запитала. -Це було питання до зали.
У мене є список справ до смерті. У ньому міститься те,
що я хочу зробити перед смертю.
І журавлики в тому списку?
Тисяча паперових журавликів? Так.
За стародавньою японською легендою,
той, хто складе тисячу журавликів, отримає виконання бажання від богів.
Завжди хотів спробувати, відколи вранці
дізнався про це від Нацукі.
Я знала.
Як лиш сказала, я знала.
Чому Шері не допомагає?
-Я створюю атмосферу. -Так.
Вона створює атмосферу, ти досягаєш просвітлення. А ти…
складай. Чорт забирай.
-Що ще в списку? -Купа всього.
Хочу пройти свою гру, і всі в цьому люблять мені допомагати.
Якщо почуєш «Північ, південь, схід, захід», не підходь.
А ще хочу потрапити на весілля сестри.
Як мило.
-Ще політати на дельтаплані. -Цьому не бувати.
-Невинність втратити. -Цьому теж не бувати.
Амеше, я вірю, ти зможеш домогтися сексу,
якщо залетиш на весілля сестри на дельтаплані.
Мені подобається хід твоїх думок, Кевіне. Дякую, що прикрив, Кевіне.
Тисяча паперових журавлів.
Не знаю, чи вистачить у нас людей. І паперу.
Знаєш, що? Якщо складемо 200,
боги дадуть бодай почесну грамоту?
За участь…
Чорт.
-Нічого, Спенсе. -Чорт, з тобою все гаразд?
-Вибачте. -Усе гаразд?
Нічого. Спенсе, все добре.
-Ти як? -Усе добре, Спенсе…
Усе гаразд.
Чорт.
Привіт, можна когось до бібліотеки на прибирання?
Спенс порізався.
Так, він уже йде до медпункту.
Марку, піди до зали.
Вибачте, а що сталося?
Спенс порізав руку.
Так, але ж, там же було зовсім небагато крові.
Для нас так.
Для нього ні.
У Спенса СНІД.
Досить.
Ми тут таке обличчя не робимо.
Ми не шкодуємо бідолаху Спенса.
У світі повно подібного і навіть гірше, але не тут.
Ладно, вибач.
Я не знала.
Я знаю, що ти не знала. Але тепер знаєш.
Різниці ніякої все одно. Ми тут помираємо.
У реальному світі я б пішла поїсти бургерів,
не боячись, що мені скажуть,
що рак кісток — це покарання боже.
Ніхто не скаже Сандрі, що вона заслужила лімфому.
Але люди кажуть таке Спенсу і навіть гірше.
Або сахаються від нього із жалісливим обличчям.
А починається все з витріщених очей, які ти зібралася робити.
Таке обличчя роблять люди, почувши про СНІД…
але не роблять, коли чують про рак.
Ми тут так не робимо. Тут різниці немає.
Так. Еге ж.
Вибач. Я не намагалася нікого засуджувати.
Я сьогодні все роблю не так.
Коли я сюди потрапив і зустрів Аню,
вона пила трав’яний чай.
Носила перуки. Фарбувалася. Навіть молилася.
Точно. Зараз і уявити складно.
Думаю, вона побачила багато смертей.
Перш ніж потрапити сюди.
Вона так нас оберігає
щодо реальності очікувань.
Напевно, у неї є глибинні причини. Просто…
Дай їй трохи часу.
Узагалі-то, вона непогана людина, коли відтане.
Трохи щипатиме.
Отже, Луїс їсть щурів,
а Лестат запевняє: «Це довго не триватиме.
Ти з’їси людину».
Тоді Лестат думає:
«Може нам удочерити дівчинку?»
Слухай, я ж казав тобі,
не потрібно панікувати, якщо поріжешся.
Це не так працює. І я знаю, що ти знаєш.
Ми обидва знаємо, що ці гумові рукавички захищають тебе.
А не мене.
На мені рукавички, я використовую стерильну голку,
щоб у поріз не проникла інфекція, а не навпаки.
Так чи інак, Лестат перетворює дівчинку на вампіра,
а це дівча просто божевільне.
Шалене.
Ти щоразу розповідаєш сюжет цього фільму.
І щоразу я говорю,
що не дивився «Інтерв’ю з вампіром».
І щоразу я тобі кажу,
що ти зобов’язаний подивитись «Інтерв’ю з вампіром».
Два хлопці з моєї іншої роботи
заразилися через голки.
І що?
Тож заражаються не тільки геї,
що б там не думали інші.
Гаразд. Бред Пітт, Том Круз, ясна річ,
вибір непростий. Але ось що я тобі скажу:
Арманд.
Грає Антоніо Бандерас.
І він просто…
Ти маєш подивитися цей фільм.
Ти мені ще подякуєш.
Арманд.
Здається, він з Іспанії.
Вибачте. Я думала, що все здала.
Я знайшла це у її столі.
Я поклала туди записку на випадок, якщо подумають,
що я намагалася вкрасти підвіску.
Ніхто її не шукав.
Буду рада дізнатися, чи зможеш ти залишити її собі.
Якщо хочеш.
Ні, мені на згадку не потрібно. Нехай залишиться у мами Рейчел.
Упевнена, вона буде вдячна.
Знаєш…
Джуліан міг вивести мене із себе, як ніхто інший.
Навіть гірше, ніж мої сестри.
Мій син умів провокувати мене, страшенно бісив мене.
Він був упертий, надмірно самовпевнений
і ненавидів програвати, як і я.
Усе це так само, як і я.
І досі ніхто не в змозі вивести мене так,
як той, хто нагадує мені себе саму.
Один із таких людей зараз живе тут…
І я не завжди знаю, як із нею впоратися.
Так.
Ілонка трохи нагадує вам себе, докторе?
Ні, ти нагадуєш. І не трохи.
Ти така ж, як я замолоду.
Тільки сильніша.
Іди. Я наздожену.
-Як, ти сказала, її звуть? -Шаста.
-Як гора? -Так, я теж подумала.
Гора Шаста в Каліфорнії, насправді це вулкан.
Про нього багато…
Ну, багато історій.
Навряд чи це справжнє ім’я.
-Що ж, я її ніколи не бачила. -Я теж.
-А ви? -Аякже.
Я її щоразу бачу, коли гуляю.
Припускаю, ти кепкуватимеш, але вона мала рацію щодо ромашки.
Я приготувала на всіх, якщо хтось хоче.
Добре, новенька, налий небагато.
На честь вашої першої офіційної зустрічі.
Дякую.
Отже, це все?
Я офіційно в клубі?
Безперечно.
Ось як це працює.
Маю на увазі за традицією.
Спершу ми піднімаємо склянку: вода, вино або чудодійний чай.
Усе, що заманеться.
За тих, хто був.
За нас і за тих, хто не з нами.
-За тих, хто був, хто прийде потім. -За тих, хто був, хто прийде потім.
-За нас і за тих, хто не з нами. -За нас і за тих, хто не з нами.
За видимих і невидимих, хто тут, але не тут.
Що ж, офіційно вітаємо тебе у Клубі опівночі, Ілонко.
-Хто розповідає? -Я.
Історія похмура, місцями кумедна.
Зовсім не така, як попередня.
Вона про дівчину із зірками в очах.
Дівчина, яка хотіла забагато.
Дівчина, що хотіла бути будь-ким, аби не собою. Я назву історію…
«Дві Дани».
Дана була ідеальною.
І не просто ідеальною балериною.
Вона була відмінницею.
Ідеальною дочкою.
Ідеальною подругою.
Ідеальна дівчина.
Вона зростала в графстві Кілдер в Ірландії,
доки не потрапила до Американської балетної академії, АБА,
і вони з родиною переїхали у…
Вействілл.
Тут усі марнували своє життя, працюючи та навчаючись у школі.
Білл був її найкращим другом, найкраще знав Дану
і турбувався про неї.
Адже, здавалося, тільки Білл розумів…
що ідеал має ціну.
Так.
Але Дана не хотіла бути ідеальною.
Дана хотіла бути як уся молодь.
Дана хотіла цілуватися, курити траву, напиватися доп’яну, бути нормальною.
Іноді їй хотілося просто з’їсти чизбургер
і не турбуватися про вагу.
Щоночі…
Дана боролася із собою.
І щоночі просила Бога звільнити її від бажань.
Але водночас
просила всесвіт виконати її бажання.
Хто там?
Ти молилася?
Я прийшла.
-Боже? -Ні, люба.
Одне можна сказати напевно: Бог не відповідає.
Бог ніколи не відповідає.
Диявол?
Справді?
-По-перше, хвала Сатані. -Гаразд, не смішно.
По-друге, Спенсе, диявол не така, якою її малюють.
Я не така, якою мене малюють.
Ми всі також складні.
Ми такі різні. Правда.
Як цілу балетну школу
запхати в пару пуантів.
Кажуть: «Танцюй. Не схибни».
Це неможливо, коли там так тісно.
Тобі це відомо.
І мені.
І в глибині душі вони також це знають.
Просто брешуть.
Ідеальна Дана.
Цього всі чекають, так?
Але всередині є інша Дана, яка дивиться з глибини твоїх очей.
Я її бачу.
Я весь час почуваюся в пастці.
Ясна річ, що так. Те, що від тебе очікують.
Забагато для однієї людини.
Робота на двох, чи не так?
-Змінимо рівняння? -Як це?
Інша ти.
Одна ти — учениця, дочка, балерина,
а інша ти —
для сексу, наркоти й рок-н-ролу.
Ідеальний двійник.
Ти зможеш бути в обох тілах одночасно.
Зможеш відчути все, що відчуває інша.
Ти можеш з’їсти свій тортик. Випити, покурити й занюхати.
І навіть трахнути.
-Ви таке вже робили? -Звісно.
Але відразу скажу: повернути все як було не вийде.
Я погано вмію повертати все назад.
Що ви хочете натомість? Мою душу, може?
Ні.
Жодних контрактів, жодних умов.
І на душу обмінювати не потрібно. Це пропаганда.
Ніяких хитрощів.
Ти тут головна, не я.
Слухай, я не брешу.
Подивися мені в очі.
Дивись.
Ви не брешете.
Буде боляче?
Ні, я не роблю людям боляче. Ніколи, насправді.
Тож…
чому б не спробувати?
Насолоджуйся.
Боже мій.
-Чорт забирай. Оце так… -Дичина.
-Ти… -Відчуваєш те саме, що і я?
-Наче бути в двох місцях одночасно. -Одночасно.
-Годі повторювати. -Годі повторювати.
-Не копіюй мене. -Не копіюй мене.
-Чорт. Ти точно знаєш, -Ти точно знаєш…
-що я говоритиму. -що я говоритиму.
-М’ятне морозиво з шоколадною крихтою. -М’ятне морозиво з шоколадною крихтою.
-Літо перед випускним класом. -Літо перед випускним класом.
-Нікі Бонілла за трибунами. -Нікі Бонілла за трибунами.
Можна подумати, що Данам було про що поговорити,
але насправді їм не потрібно було щось говорити,
бо це була б розмова із самими собою.
Та вони одразу посварилися,
вирішуючи, хто піде на рейв.
Зрештою, вирішили, що піде Дана-2, назвімо її так.
Усе одно обом треба було все відчути.
-Візьми. -Нам це не потрібно.
-Для страховки. Як побачиш 911… -Перетелефонуй якнайшвидше.
Нам це не потрібне.
-Що б ти не думала? Я… -Думаю це також, я знаю.
Нам і говорити не треба,
-але ж ми говоримо… -Так.
Я візьму.
Про всяк випадок.
З пейджером та обіцянкою Дани розійшлися.
Щось принести?
Ні, все нормально.
Люблю тебе.
І я тебе.
Я люблю все.
Це було те, що потрібно.
Свобода, яку Дана шукала все своє життя.
Довгоочікуване звільнення від кайданів, у яких була від народження…
від власних кайданів.
І тоді Дана зрозуміла, що вона вже не повернеться.
Вона випадково познайомилася з музикою.
Вона не знала, чи гарний він музика, та…
він їхав у велике місто на гастролі, і вона вирішила поїхати з ним.
Попкорн, донечко?
Усе гаразд?
Якщо вибирати поворотний момент,
то коли Дана втратила цноту при батьках…
мабуть, був саме таким.
Дуже драматично.
Дана-1 сказала Дані-2 трохи охолонути.
Дати маху на прослуховуванні було не можна.
Цього року вона нарешті прослуховувалася
на провідну роль у наступному виступі.
Але річ у тім,
що в Дани-2 з’явилася звичка.
Усе гаразд?
Звичайно. Усе чудово.
-Ми ж обіцяли так не робити. -Що?
Навіть якщо навколо буде суцільна фальш…
ми обіцяли не брехати одне одному.
З тобою щось не те.
Я хочу допомогти.
Пробач.
Дана знала, що треба це зупинити, але як?
І оскільки Дана-2 навчилася її глушити,
їй треба було зробити себе трохи голоснішою.
Не смій.
-Хочете прийняти платний дзвінок? -Так.
Я б сказала, що рада чути твій голос.
Але я чую його весь день.
Тобі час кинути все це лайно й опанувати себе.
-Інакше. -Інакше що?
Я хотіла сказати, що ми розумніші.
Очевидно, ти це не продумала.
Стерво.
Так. Ми стерви.
Зробиш так ще раз,
і я примушу тебе пошкодувати, що ми народилися.
Обидві Дани опинилися в безвиході,
і незабаром вони опустилися на дно.
Дана-2 стала наркоманкою, жила на вулиці…
але і вдома було не набагато краще.
Ми так старалися…
але більше не знаємо, що робити.
Ми знайшли місце, де тобі допоможуть.
Дана знала, що реабілітація не вирішить її проблеми, але посміхнулася і сказала…
Гаразд.
Її батьки зраділи, але Білл знав.
Він завжди знав, коли Дана бреше, і це розбивало йому серце.
Тієї ж ночі Дана вкрала татів пістолет і ключі від авта мами та поїхала,
бо Дана знала…
що єдиний спосіб зупинити це й покласти край цьому жахіттю —
треба було вбити Дану-2.
Щойно вона дійшла цього висновку…
її двійник зробила те саме.
У чому річ? Тобі страшно?
Злякалася?
Якщо мені страшно, то й тобі також.
Це правда.
Але вбити мене було твоєю ідеєю.
Ідея була моя. Ти мені її підкинула.
Принаймні ми розуміємо, що можемо звинувачувати одна одну
в наших спільних проблемах.
Це вже дещо.
Правда в тому…
що я просто хочу повернутися додому.
Ти ж знаєш, що це неможливо.
Одна з нас має піти.
І якщо я була тут раніше, то я й мушу залишитися.
Про що ти? Я раніше тут з’явилась.
Співчуваю твоїй втраті.
Моя нога…
Я зустріла другу Дану.
До речі…
яка з них ти?
Я…
Я не знаю. Не знаю.
Будь ласка, я лише хочу стати тією, ким була раніше.
За всього бажання, це неможливо.
У мене є близькі.
Сім’я…
найкращий друг.
Це не я.
Раніше я не була такою.
Ну…
насправді була.
Я нічого в тобі не змінювала.
Ні волосинки.
Я просто дала тобі засіб.
Як я казала, мені не потрібно обмінювати душі.
Щоранку перед відкриттям лавки на мене вже чекає черга.
Повір, ти обрала себе саме такою.
Вона кликала диявола багато разів до кінця життя.
Але диявол приходила тільки в її снах, завжди однакова.
Дана бачила своє обличчя, що було викарбуване на спині диявола.
І щоночі вона прокидалася…
не знаючи, яка Дана живе в її тілі,
а яка опинилася в пеклі.
Бо та, що померла, точно потрапила до пекла.
А та, що вижила, відчувала все.
І щоночі вона гадала, кому пощастило більше.
Я тебе давно знаю, або думала, що знала…
та зараз мені здається, що я взналася тебе по-справжньому.
Я просто хочу сказати хоча це прозвучить безглуздо…
Нічого страшного. Кажи.
Дякую, дякую Аню. Дякую, що відкрилася нам.
Не знаю, просто дякую тобі.
Гей.
-Можна сказати тобі ще дещо? -Звісно.
Відвали.
Наче я чекала чогось іншого.
Що ти робиш?
Боже, вибач.
Ти стежиш за мною?
Ні.
Тобто так, стежив.
Побачив, як ти пішла в інший бік від кімнат.
-Думала, ти загубилася. -Це було…
Це вже давно було. І ти нічого не сказав?
Я думав про це. Але ти відійшла надто далеко.
Я не хотів нікого будити. А потім якось…
проґавив момент.
Зрештою я пішов за тобою.
І потім я подумав, що буде лячно зараз кликати тебе,
бо я так давно за тобою йду,
але ти точно не заблукала.
Ти хочеш вдертися до офісу д-ра Стентон.
-Ти хоч знаєш, що робиш? -Гадки не маю.
Просто роблю, як бачила у фільмах.
У бібліотеці ж немає книг про те, як відкривати замки.
-А ти перевірила, так? -Та йди ти.
Це кредитка?
-Бібліотечна картка. -Це так у твоєму стилі.
Якщо я опущу карту,
я зможу просунути її між дверима та замком.
Якщо повернути язичок викруткою, то, можливо, я б змогла…
Можна я дещо спробую?
Д-р Стентон точно не параноїк…
тож якщо це спрацює, знай, що вона нам довіряє.
Тож тобі має бути дуже соромно за те, що ти зібралася робити далі.
Так, 93, 91, 89.
Що ми шукаємо?
-Карти пацієнтів. -Чиї?
ДЖУЛІЯ ДЖЕЙН
Привіт, Джуліє.
Дякую за допомогу.
Розкажеш мені, що ти там шукаєш?
Знаєш що? Думаю, так.
-Гей? -Чорт! Сестра Ненсі.
Біжи геть і не попадися з картою.
-Тут хтось є? -Так.
Вибачте. Це Кевін.
-Що ти робиш? -Я…
Не можу заснути.
Мені боляче. Хотів викликати когось, але це не працює.
Сподівався, що дорогою до вас все минеться,
але ви могли б допомогти мені?
Хто там?
Вмираю з голоду.
Вибач. Агов, це я.
Господи. Пробач мені. Вибач.
Боже. Вибач.
З тобою все гаразд?
Що за хрінь?
Переклад субтитрів: Юрій Обревко