‎UN SERIAL NETFLIX
‎Bună dimineața!
‎Coșmar?
‎De ce? Nu.
‎Nu, ești doar…
‎Scuze.
‎Alternez între trezie și somn.
‎Uneori nici nu știu dacă dorm sau nu.
‎Cică e de la medicamente, dar nu știu.
‎Scuze anticipat! ‎Chestia asta miroase cam ciudat.
‎Miroase rău.
‎E ceai Essiac.
‎Ai auzit de el?
‎Acum se fac studii clinice.
‎O asistentă pe nume Rene Caisse ‎l-a creat și l-a dat pacienților.
‎De fapt, l-a numit după ea.
‎Essiac e doar numele de familie, ‎scris invers.
‎Invers.
‎E plin de antioxidanți.
‎Antioxidanți.
‎Printre altele.
‎Și e o variantă modificată, ‎un alt tip de ceai Essiac.
‎Un nou tip.
‎Un alt tip, unul nou.
‎Da.
‎Pot să-ți fac și ție.
‎Sau am câteva broșuri, ‎dacă vrei să citești.
‎Rachel făcea asta
‎înainte de magia albă
‎sau de orice altă magie ‎pe care a încercat-o spre final.
‎Îi plăceau mult ceaiurile.
‎Puțea a subraț aici.
‎Dă-mi-l!
‎E al tău?
‎Scuze. Era ascuns acolo.
‎Nu l-am văzut din prima.
‎Știi ce? Mai spune-mi despre ceai!
‎E meticulos, e și normal.
‎Înmormântare sau incinerare, ‎preferințe religioase?
‎La astea mă așteptam, dar la restul…
‎Înțeleg.
‎Ca să nu spuneți rugăciunea greșită, ‎să nu puneți muzica greșită,
‎să nu incinerați din greșeală.
‎- E vorba de procese. ‎- E vorba de autoritate.
‎Ca să aveți autoritatea să luați decizii.
‎Orice îmi stă în putere să ofer.
‎Amesh.
‎A cerut să fie aruncat ‎dintr-un tun într-un bazin cu rechini.
‎Ce ați răspuns?
‎I-am oferit o placă comemorativă ‎la acvariu.
‎Nu sunt Moș Crăciun.
‎- Pot s-o iau cu mine? ‎- Da. Nu te grăbi!
‎Cât timp țineți dosarele pacienților?
‎Informațiile tale sunt în siguranță.
‎- Dacă de asta ai întrebat. ‎- Nu de asta.
‎Mă interesează o pacientă de mai de mult.
‎Din 1968.
‎Se numea Julia Jayne.
‎Nu-mi amintesc.
‎Serios?
‎Se pare că a plecat de aici sănătoasă.
‎Da, cred că-mi amintesc ceva despre asta.
‎Cu mult timp în urmă.
‎Aș vrea să știu mai multe.
‎Dosarele sunt confidențiale.
‎Mi-o amintesc vag.
‎Uneori diagnosticul e greșit.
‎Rar, dar se mai întâmplă.
‎M-am bucurat pentru ea.
‎A fost ultima dată când m-am gândit la ea.
‎Te mai pot ajuta cu ceva?
‎Mă interesează și un grup care locuia aici ‎înainte să cumpărați dv. locul.
‎Cred că se numea Paragon.
‎Ce anume?
‎Era mai degrabă o sectă, cred.
‎Mă întrebam dacă știți detalii.
‎Din păcate, nu știu.
‎A fost înaintea mea.
‎Dacă nu mai e altceva…
‎te rog să completezi fișa! ‎E mai importantă decât crezi.
‎Și ne vedem mai târziu la terapia de grup.
‎Sigur.
‎Terapia de grup.
‎Doamne!
‎Fișa anticipată.
‎Da.
‎Chestia asta
‎e morbidă.
‎Da.
‎Am schimbat de vreo șase ori muzica.
‎Nu poți găsi ceva mai bun ca Radiohead.
‎„Exit Music” pe viață.
‎Ascultă,
‎mă simt puțin jenată pentru seara trecută.
‎Eu…
‎sunt încântată să fac parte din club,
‎dar simt că am împărtășit prea multe.
‎Sunt…
‎o persoană inteligentă.
‎- Știu asta. ‎- Nu fac asta…
‎Sper că n-a părut că urmăresc ceva stupid.
‎Nu fac asta.
‎Nu, e în regulă. Înțeleg perfect.
‎Dar vii diseară, nu?
‎Da.
‎Bine.
‎„O bătaie în geamul șoferului o face să tresară.
‎Privirea femeii e ‎pătrunzătoare și stăruitoare.
‎«Ne trebuie o mașină. Putem urca?»
‎Teresa nu mai luase autostopiști.
‎«Sunt Jack Libertate», zise bărbatul.
‎«Și ea e Pui de Porumb.»”
‎Tristan?
‎Ai adormit?
‎Sunt trează.
‎Îmi place până acum.
‎„Teresa dă din cap politicos.
‎«Ce nume!»
‎Jack Libertate rânjește.
‎«Nu pot fi într-o trupă rock ‎cu un nume ca Chad.»”
‎Dacă-i îndepărtezi pe alde Chad, ‎pierzi mult din public.
‎O strângi de mână pentru mine?
‎Da. Așa voi face.
‎- Ce mai faci? ‎- Știi tu,
‎- …ca de obicei. ‎- Ca de obicei.
‎De obicei, o sticlă cu apă caldă.
‎- Da. ‎- Bine.
‎PlayStation.
‎Sony PlayStation.
‎E pe bază de CD-uri ‎și e mare lucru, la fel ca Sega CD,
‎dar fără dischete.
‎Asta schimbă totul.
‎Poate că sună jalnic,
‎dar am început cu Atari 7800 ‎și n-am ratat nimic.
‎NES, Genesis, Super Nintendo.
‎Dar nu voi apuca PlayStation.
‎Iese în septembrie. Adică peste opt luni.
‎Nu voi juca Nintendo 64. Iese la anul.
‎Da, e penibil, cred.
‎Dar e dureros.
‎Asta e tot.
‎Știu că sunt lucruri ‎pe care ar trebui să le jelesc mai mult.
‎Probabil voi pierde multe.
‎Vederea, funcția motorie, memoria, viața.
‎Deci…
‎Dar da, mă gândesc la PlayStation
‎și asta mă enervează, e nașpa.
‎Și da.
‎Ați întrebat. Asta mi-a venit în minte.
‎E nașpa.
‎Nu există alt cuvânt mai bun.
‎Când vă întreb ce jeliți azi,
‎ceva din trecut sau ceva care va urma,
‎nu există răspuns penibil.
‎Nu există superficial.
‎Altcineva?
‎- Aș vrea să vorbesc eu? ‎- Începem.
‎Îmi jelesc animalele de companie ‎pe care probabil nu le voi mai revedea.
‎Aveam trei cățeluși de apă portughezi, ‎un piton regal
‎și un papagal-macaw albastru ‎pe nume MacGyver
‎fiindcă avea vocea ‎lui Richard Dean Anderson.
‎Sunt sceptică.
‎Și nu știu cine e ăla.
‎Când eram mai mică, ‎mama era în Europa, filmând un serial,
‎iar tata turna un film în România
‎cu Richard Dean Anderson.
‎Mi-au trimis ‎patru cățeluși de apă portughezi,
‎un piton regal și un papagal…
‎Ai spus trei.
‎Trei cățeluși de apă portughezi.
‎Unul a murit.
‎Mersi că mi-ai amintit.
‎Bine. Asta…
‎Nu înțeleg. Ar putea fi real. ‎Nu mă pot hotărî.
‎Mâhnirea nu e selectivă.
‎Nici nu știți ce lucruri vă pot mâhni.
‎Ilonka, ce mai faci?
‎Prima terapie de grup ‎poate fi ciudată, nu?
‎- Încă mă obișnuiesc. ‎- Ilonka!
‎Spune-le despre ceai!
‎Ce?
‎Despre ceai? Este…
‎Azi-dimineață, Ilonka a adus, ‎în mod interesant,
‎un tip nou și diferit de ceai și…
‎Povestește-le!
‎- Anya. ‎- E…
‎E…
‎Se numește ceai Essiac.
‎E un remediu naturist canadian…
‎Din Canada.
‎Spune-le partea cu numele inversat!
‎Și cu antioxidanții.
‎Doctore, nu pot să cred ‎că nu v-ați gândit la antioxidanți.
‎Nu e nevoie să-l bei și nici să faci asta.
‎Pentru asta există terapia de grup, nu?
‎Pentru că astăzi…
‎jelesc…
‎cum mirosea camera mea înainte.
‎Înainte de Rachel, o fată ‎pe nume Sarah a dormit în patul tău.
‎Mesteca întruna ‎căței de usturoi proaspeți,
‎mestecând întruna, ca o vacă pe moarte.
‎Asta e una dintre chestiile inofensive. ‎Usturoiul doar pute.
‎Dar sunt aici de jumătate de an ‎și a trebuit să suport
‎medicină naturistă, ‎regimuri alcaline, terapie magnetică,
‎ginseng cu ghimbir.
‎Un jucător de lacrosse a petrecut o lună ‎încercând să obțină
‎extract de plantă carnivoră.
‎Vă amintiți?
‎Și deodată Seymour a avut convulsii.
‎Apoi acupunctură.
‎Ventuze, curățarea colonului ‎s-a dovedit a fi o mare porcărie,
‎terapie cu oxigen, ‎ozonoterapie și vorbesc serios, fată nouă.
‎Terapie prin urină.
‎Știi ce e aia?
‎E atunci când bei, injectezi ‎sau iei o mostră din propria urină.
‎E pe bune.
‎Și cineva… Nu dau nume,
‎stătea în patul tău și-și bea urina.
‎Anya!
‎Îmi amintesc că ai venit la Brightcliffe
‎cu câteva remedii neconvențiale la tine.
‎E în regulă.
‎Înțeleg.
‎Înțeleg, Anya.
‎Deci „nu” la ceai…
‎și „poate” la pișat?
‎Salutare!
‎Deja arunci rezervele?
‎S-a dus curajul convingerilor tale.
‎Nu.
‎Și știi ce? Înțeleg.
‎Ești cea mai dură ‎și nimeni nu suferă ca tine.
‎Și nimeni nu e mai furios ca tine.
‎Și nimeni nu moare la fel de greu ca tine.
‎Yippee-ki-yay, ‎nemernicule.
‎Ai câștigat. Bine?
‎Dar încercam să te cunosc
‎pentru că împărțim spațiul ăsta, ‎fie că-ți place, fie că nu.
‎Așa că naiba să mă ia!
‎Naiba să mă ia ‎fiindcă am încercat să te cunosc!
‎Bună!
‎- M-ai speriat. ‎- Scuze.
‎Nu mă întâlnesc des ‎cu prea mulți oameni pe aici.
‎- Ce faci? ‎- Sunt…
‎Ești de la Brightcliffe.
‎Îmbuteliezi apă de izvor.
‎Poate pentru că ai auzit ‎zvonuri despre locul ăsta.
‎Da, așa cred.
‎Mă bucur să te cunosc. Eu sunt Shasta.
‎Îmi pare rău ‎dacă am venit pe proprietatea ta…
‎Nu. Asta-i proprietatea Brightcliffe.
‎Pădurile astea sunt ale lui Stanton.
‎Dar apa aia? N-o poate deține nimeni.
‎Locuiesc la 1,6 km în partea aia. ‎La marginea proprietății.
‎Am ieșit la plimbare. N-am…
‎- N-am reținut cum te cheamă. ‎- Ilonka.
‎E un nume superb. E unguresc.
‎- Eu… ‎- Cred că înseamnă lumină.
‎De fapt, nu știu.
‎Vine de la Elena,
‎care vine de la grecescul Helen,
‎fiica lui Zeus, care înseamnă și lumină.
‎Scuze, am o slăbiciune ‎pentru nume și pentru grecii antici.
‎Shasta e un nume frumos. E grecesc?
‎Sanscrit…
‎pentru profesor.
‎Warm Springs, Georgia. ‎Gods Acre, Carolina de Nord.
‎Saratoga Mineral Springs, ‎Ojo Caliente, New Mexico.
‎Am vizitat multe astfel de locuri ‎de-a lungul anilor,
‎dar aici e ceva special.
‎Lui Stanton nu-i place ca oamenii ‎să se furișeze pe proprietatea ei, deci…
‎nu mă turna dacă vrei!
‎Acviferul care alimentează ‎izvorul curge pe kilometru.
‎Deci e greu să zici ‎c-ai încălcat proprietatea.
‎Iar vâltoarea…
‎Asta e cu totul altceva.
‎Vâltoarea?
‎Vâltoarea tămăduitoare. ‎Stai într-una chiar acum.
‎Sunt câteva pe aici. Dacă crezi legenda.
‎Nu mulți o cred, știi?
‎La ce folosești apa?
‎La ceai.
‎Creștem singuri mușețel ‎și struguri pentru ulei din sâmburi.
‎Ce nu bem ajunge la struguri ‎și la florile de mușețel.
‎Cel mai bun mușețel crește ‎la vreo 400 de metri în direcția aia,
‎spre conac.
‎Ar trebui să-l culegi.
‎Îl poți mânca proaspăt. ‎Și florile, și frunzele. E perfect sigur.
‎Poate chiar mai mult de atât.
‎De când ești la Brightcliff?
‎Abia am ajuns.
‎Sănătate!
‎A trecut mult ‎de când n-am mai întâlnit un pacient.
‎Nu prea ies din casă.
‎Și mai mult de când n-am mai întâlnit ‎pe cineva așa de deștept.
‎Cum adică?
‎Dacă ai venit să iei apa, ‎înseamnă că ești deșteaptă.
‎Ai numele potrivit, Ilonka.
‎Ești strălucitoare, emani lumină.
‎Sper să ne mai vedem, fată deșteaptă.
‎Mi-a părut bine.
‎Da. Am alergat trei kilometri dimineață.
‎Da. Mă simt foarte bine. ‎Foarte bine. Bine?
‎Spune-i și mamei!
‎Da, dar spune-i de data asta!
‎- Te iubesc, frate. Poartă-te frumos! ‎- Bine.
‎Da. Bine. Pa!
‎Pa!
‎- Nu. ‎- N-am zis nimic.
‎Da. Fața ta are un ton anume.
‎Fața mea are un ton anume.
‎Băieți, mai aveți morfină? ‎Mi-am terminat doza pe ziua de azi.
‎În niciun caz.
‎Tindem să o folosim
‎imediat ce ne-o pune Mark în mână.
‎Am pus câteva deoparte.
‎M-am gândit că faceți la fel.
‎Cred că ești dependentă.
‎Și te-ai purtat urât cu Ilonka.
‎- Nu foarte urât. ‎- Nu, a meritat-o din plin.
‎Cum îndrăznește să facă ceai?
‎Nu e doar ceaiul. E cu totul. Bine?
‎E prea mult.
‎Cărțile, ierburile care-mi împut camera…
‎Ne-a povestit despre o fată ‎care a plecat de aici
‎complet vindecată.
‎O parte din tine vrea s-o pedepsească ‎pentru că o altă parte
‎din tine vrea s-o creadă.
‎Nu sta acolo, fată nouă! ‎Avem nevoie de ajutor.
‎Cocorii din hârtie ‎nu se împăturesc singuri.
‎Am mințit în privința asta ‎și îmi cer scuze.
‎Din nou.
‎- De ce facem cocori din hârtie? ‎- Mă bucur că ai întrebat.
‎Are o listă „Înainte să mor”.
‎- Pe mine m-a întrebat. ‎- Ne-a întrebat pe toți.
‎Am o listă „Înainte să mor”. E o listă
‎cu lucruri ‎pe care vreau să le fac înainte să mor.
‎Cocorii din hârtie sunt pe listă?
‎O mie de cocori din hârtie? Da.
‎Există o legendă japoneză străveche ‎care spune că cine împăturește
‎o mie de cocori origami ‎va primi o dorință de la zei.
‎Și mereu am vrut să încerc, ‎de când am aflat
‎azi-dimineață de la Natsuki.
‎Mi-am dat seama.
‎De când am spus-o.
‎De ce nu ne ajută Cheri?
‎- Creez ambianță. ‎- Da.
‎Creează ambianță, dobândiți iluminarea. ‎Acum…
‎împăturiți! Lua-v-ar naiba!
‎- Ce mai e pe listă? ‎- Mai multe lucruri.
‎Să-mi termin jocul video. ‎Tuturor le place să mă ajute cu asta.
‎Dacă auzi „nord, sud, est, vest”, ‎mergi în direcția opusă.
‎Să ajung la nunta surorii mele.
‎Ce drăguț!
‎- Mai e și deltaplanul. ‎- Nu se va întâmpla niciodată.
‎- Să-și pierdă virginitatea. ‎- Nici asta nu se va întâmpla.
‎Amesh, cred că poți să faci sex
‎în timp ce ajungi cu deltaplanul ‎la nunta surorii tale.
‎Îmi place cum gândești, Kevin. ‎Mersi că m-ai susținut, Kevin.
‎O mie de cocori din hârtie.
‎Nu știu dacă avem ‎suficienți oameni sau suficientă hârtie.
‎Uite cum facem! Dacă ajungem la 200,
‎asta înseamnă că zeii îți dau ‎diplomă de participare?
‎Un certificat de…
‎Futu-i!
‎- E în regulă, Spence. ‎- Ești bine?
‎- Scuze. ‎- Ești bine?
‎E în regulă. Spence, ești bine.
‎- Ești bine? ‎- E în regulă, Spence…
‎E în regulă.
‎Futu-i!
‎Poate veni cineva ‎la bibliotecă pentru curățenie?
‎Spence s-a tăiat.
‎Da, se duce la asistent.
‎Mark în sala de consultații, te rog!
‎Îmi pare rău. Ce s-a întâmplat?
‎Spence s-a tăiat la mână.
‎Da. Îmi pare rău, dar e doar puțin sânge.
‎Pentru noi.
‎Nu pentru el.
‎Spence are SIDA.
‎Termină!
‎Nu facem fața aia aici.
‎Nu spunem „bietul Spence”.
‎În lume, vede asta destul de des, ‎dar nu aici.
‎Bine, îmi pare rău.
‎N-am știut.
‎Știu că n-ai știut. Dar acum știi.
‎Oricum nu mai contează. ‎Toți suntem pe moarte.
‎Dacă aș merge în oraș pentru un hamburger,
‎nu mi-aș face griji că-mi va spune cineva
‎că am cancer osos ‎ca pedeapsă de la Dumnezeu.
‎Nimeni nu-i va spune Sandrei ‎că merită limfom.
‎Dar oamenii îi spun asta ‎și mult mai rele lui Spence,
‎sau dau din cap cu milă.
‎Totul începe cu expresia uimită ‎pe care urma s-o ai.
‎Pe care o au toți când aud „SIDA”…
‎dar pe care n-o are nimeni ‎când aude „cancer”.
‎Iar noi nu facem asta aici. ‎Toate bolile-s la fel.
‎Da.
‎Îmi pare rău. Nu încercam să îl judec.
‎Simt că fac totul pe dos azi.
‎Când am ajuns aici, ‎când am cunoscut-o pe Anya,
‎bea ceai de plante.
‎Purta peruci. Se machia. Se și ruga.
‎Așa e. Nici nu-mi pot imagina asta acum.
‎Da, dar cred că a văzut multă moarte.
‎Și înainte să vină aici,
‎ca să poată fi protectoare cu noi
‎din punct de vedere ‎al realității cu care ne confruntăm.
‎Sigur o afectează și altceva.
‎Ai răbdare cu ea!
‎E chiar de treabă când se îmblânzește.
‎O mică înțepătură.
‎Louis mânca șobolani.
‎Iar Lestat își zicea: „Nu va merge așa.
‎Vei mânca un om.”
‎Apoi Lestat s-a gândit:
‎„Hei, hai să adoptăm o fetiță!”
‎Ți-am zis
‎să nu te alarmezi dacă te tai.
‎Nu așa se transmite. Și știu că știi asta.
‎Așa cum știm că port mănușile ‎de cauciuc ca să te protejez pe tine.
‎Nu pe mine.
‎Port mănușile astea ‎și folosesc un ac sterilizat
‎ca să nu-ți infectez tăietura, nu invers.
‎Oricum, Lestat a transformat-o ‎pe fetiță în vampir,
‎iar fetița e nebună.
‎Nebună de legat.
‎Vorbești despre filmul ăsta ‎de fiecare dată când sunt aici.
‎De fiecare dată când îți spun:
‎n-am văzut ‎Interviu cu un vampir.
‎De fiecare dată îți spun
‎că trebuie neapărat ‎să vezi ‎Interviu cu un vampir.
‎Doi colegi de la cealaltă slujbă
‎au luat SIDA folosind ‎același ac cu altcineva.
‎Și?
‎Și nu e doar o chestie homosexuală,
‎indiferent de ce cred unii oameni.
‎Bine. Brad Pitt, Tom Cruise…
‎Sigur, e o alegere grea, ‎dar am un singur cuvânt pentru tine:
‎Armand.
‎E Antonio Banderas.
‎Și e…
‎Trebuie să vezi filmul ăsta.
‎Promit că o să-mi mulțumești mai târziu.
‎Armand.
‎Cred că e din Spania.
‎Scuze. Credeam că am strâns tot.
‎Am găsit asta în biroul ei.
‎Am pus un bilețel acolo, ‎în caz că ați crezut
‎că am vrut să-l fur.
‎N-a întrebat nimeni de el.
‎Și pot să-i întreb ‎dacă te lasă să-l păstrezi,
‎dacă vrei tu.
‎Nu am nevoie de el ca să-mi amintesc. ‎Ar trebui să ajungă la mama lui Rachel.
‎Sigur va fi recunoscătoare.
‎Știi…
‎Julian mă scotea din sărite ‎ca nimeni altul.
‎Mai mult decât surorile mele.
‎Fiul meu mă scoatea din minți, ‎mă irita, nu alta.
‎Era încăpățânat, încrezut, ‎plin de convingeri
‎și detesta să piardă, ca mine.
‎Toate astea, exact ca mine.
‎Și nimic nu mă irită mai mult decât cineva
‎care-mi amintește puțin de mine.
‎Am pe cineva aici chiar acum și…
‎Și nu știu mereu cum să mă port cu ea.
‎Da.
‎Ilonka îți amintește puțin de dv., ‎doctore?
‎Nu, tu îmi amintești. Mult.
‎Ești ca mine în miniatură.
‎Doar că mai dură.
‎Ia-o înainte! Vin și eu imediat.
‎- Cum ziceai că o cheamă? ‎- Shasta!
‎- Ca pe munte? ‎- Și eu m-am gândit la asta.
‎Muntele Shasta, ‎din California, e vulcan, de fapt.
‎Și sunt multe…
‎Sunt multe povești.
‎Nu se poate să fie un nume real.
‎- N-am cunoscut-o. ‎- Nici eu.
‎- Voi? ‎- Da.
‎O văd de fiecare dată ‎când ies în drumeție.
‎Bănuiesc că vrei să râzi de mine, ‎dar a avut dreptate cu mușețelul.
‎Am făcut destul pentru toată lumea, ‎dacă vreți.
‎Bine, fată nouă, vreau și eu.
‎În cinstea primei tale adunări oficiale.
‎Mulțumesc.
‎Deci asta e?
‎E oficial?
‎Într-adevăr.
‎Iată cum funcționează!
‎Mă refer la tradiție.
‎Mai întâi, ridicăm un pahar, ‎apă, vin sau ceai miraculos.
‎Orice ne place nouă.
‎Pentru cei de dinainte și cei de după.
‎Pentru noi acum și cei de după.
‎Pentru cei de dinainte și cei de după. ‎Pentru noi acum și cei de după.
‎Văzut sau nevăzut, aici, dar nu aici.
‎Bun-venit la prima seară oficială ‎în Clubul de la miezul nopții, Ilonka!
‎- Cine are o poveste? ‎- Eu.
‎E puțin sumbră, oarecum amuzantă,
‎foarte diferită de ultima.
‎E despre o fată cu stele în ochi.
‎O fată care voia prea mult.
‎O fată care tânjea să fie oricine, ‎dar nu ea însăși. Eu o numesc…
‎„Două Dana.”
‎Dana era perfectă.
‎Și nu doar dansatoarea perfectă.
‎Era eleva perfectă.
‎Fiica perfectă.
‎Prietena perfectă.
‎Fata perfectă.
‎A crescut în districtul Kildare, Irlanda.
‎Până a primit o bursă la Academia Americană de Balet.
‎Toată familia s-a mutat…
‎în Wasteville.
‎Unde toți și-au irosit viața muncind și mergând la școală.
‎Bill era cel mai bun prieten al ei, o cunoștea pe Dana cel mai bine
‎și își făcea griji pentru ea.
‎Pentru că doar Bill părea să înțeleagă…
‎Că perfecțiunea avea un preț.
‎Da.
‎Dar Dana nu voia să fie perfectă.
‎Dana voia să fie ca ceilalți copii.
‎Voia să se sărute, să fumeze iarbă, să bea până nu mai putea, să fie normală.
‎Uneori voia să mănânce un hamburger cu brânză
‎fără să se gândească la greutate.
‎În fiecare seară…
‎Dana se lupta cu ea însăși
‎și, în fiecare seară, Dana Îl ruga pe Dumnezeu s-o elibereze de dorințe.
‎Dar, în același timp,
‎îi cerea universului să-i împlinească acele dorințe.
‎Alo?
‎Te-ai rugat?
‎Am răspuns.
‎- Dumnezeu? ‎- Nu, scumpo.
‎Un lucru e cert: Dumnezeu nu răspunde.
‎Dumnezeu nu răspunde niciodată.
‎Diavolul?
‎Pe bune?
‎- În primul rând, slavă Satanei! ‎- Nu e amuzant.
‎În al doilea rând, Spence, ‎ea nu e ce zice lumea.
‎Eu nu sunt ce zice lumea.
‎Și noi suntem complicați.
‎Suntem mulți oameni. Serios.
‎Ca o întreagă companie de dans
‎înghesuită într-o pereche de poante.
‎Ți se zice: ‎„Dansează! Nu rata niciun pas!”
‎Nu se poate când e așa de aglomerat.
‎Tu știi asta.
‎Eu știu asta.
‎În adâncul sufletului, și ei știu asta.
‎Doar că mint.
‎Dana cea perfectă.
‎La asta se așteaptă, nu?
‎Dar mai e o Dana acolo, ‎privind din spatele ochilor tăi.
‎O văd.
‎Mă simt ca într-o capcană tot timpul.
‎Sigur că da. Ce așteaptă ei de la tine?
‎E prea mult pentru o persoană.
‎E de două ori prea mult, nu?
‎- Ce-ar fi să schimbăm calculele? ‎- Cum adică?
‎Altă tu.
‎Una care e elevă, fiică, dansatoare,
‎altă tu,
‎pentru sex, droguri și rock'n-roll.
‎Dublura perfectă.
‎Poți fi în ambele corpuri în același timp.
‎Poți trăi tot ce trăiește și cealaltă.
‎Poți să mănânci prăjituri. ‎Să bei, să fumezi, să tragi pe nas.
‎Și să ți-o tragi.
‎- Ai mai făcut asta? ‎- Sigur.
‎Dar, ca să fiu sinceră, ‎odată ce e gata, nu se mai poate desface.
‎Nu prea mă pricep să repar lucruri.
‎Ce vrei în schimb, sufletul meu?
‎Nu.
‎Fără contracte, fără condiții.
‎N-am nevoie să fac troc pentru suflete. ‎E propagandă.
‎Nicio șmecherie.
‎Tu ești șefa, nu eu.
‎Eu nu mint.
‎Uită-te în ochii mei!
‎Uită-te!
‎Nu minți.
‎Doare?
‎Nu, eu nu-i rănesc pe oameni. ‎Chiar niciodată.
‎Deci…
‎ce-ar fi să dai o tură cu ea?
‎Distracție plăcută!
‎Doamne!
‎- Sfinte Sisoe! ‎- Ce nebunie!
‎- Poți să… ‎- Simți ce simt și eu?
‎- În două locuri în același timp. ‎- În două locuri în același timp.
‎Termină!
‎- Nu mă copia! ‎- Nu mă copia!
‎- Rahat! Știi exact… ‎- Știi exact…
‎- …ce o să spun. ‎- …ce o să spun.
‎- Ciocolată cu mentă, MWA. ‎- Ciocolată cu mentă, MWA.
‎- Vara dinaintea clasei a XI-a. ‎- Vara dinaintea clasei a XI-a.
‎- Nicky Banilla, în spatele tribunelor. ‎- Nicky Banilla, în spatele tribunelor.
‎Ați crede că cele două Dana au avut multe de discutat,
‎dar adevărul e că n-au avut nimic de spus,
‎pentru că ar fi fost de parcă ar fi vorbit singure.
‎Dar s-au certat imediat
‎în legătură cu cine merge la petrecere.
‎Până la urmă, s-a decis ca Dana Doi să meargă.
‎Motivele fiind că amândouă vor simți același lucru oricum.
‎- Ia ăsta! ‎- Nu ne trebuie.
‎- Ca să fim sigure. 911 înseamnă… ‎- Să te sun imediat.
‎Nu avem nevoie de ăsta.
‎- Ce gândești tu? Eu… ‎- Gândești la fel. Știu.
‎Nici nu e nevoie să vorbim,
‎- …dar tot o… ‎- Facem.
‎Îl iau.
‎Ca să fie.
‎Și, cu un pager și o promisiune, cele două Dana și-au văzut de drum.
‎Ai nevoie de ceva?
‎Nu. E în regulă.
‎Te iubesc.
‎Și eu te iubesc.
‎Iubesc totul.
‎Asta era.
‎Asta era libertatea pe care Dana o căutase toată viața.
‎Dulcea eliberare din închisoarea în care se născuse…
‎închisoarea propriei persoane.
‎Și atunci Dana a știut că nu se va mai întoarce niciodată acolo.
‎Tipul pe care l-a cunoscut era muzician.
‎Nu știa dacă e bun, dar…
‎pleca într-un turneu într-un oraș mare și ea a decis să meargă cu el.
‎Floricele, dragă?
‎E totul în regulă?
‎Dacă ar fi ales un moment decisiv,
‎noaptea în care și-a pierdut virginitatea în cameră cu părinții…
‎ar fi fost alegerea.
‎Cam dramatică reacția.
‎Dana Unu i-a zis Danei Doi să se liniștească.
‎Ca să nu-i strice marea probă.
‎Era anul în care urmau
‎să devină dansatoarea principală în piesa clasei.
‎Dar
‎Dana Doi începuse să aibă un obicei.
‎Ești bine?
‎Da. Totul e bine.
‎- Am promis că nu vom face asta. ‎- Ce?
‎Am promis, când lumea e de rahat și falsă…
‎măcar noi să nu ne mințim reciproc.
‎Ai pățit ceva.
‎Vreau doar să ajut.
‎Îmi pare rău.
‎Dana știa că trebuie să-i pună capăt, dar întrebarea era cum.
‎Fiindcă Dana Doi învățase cum s-o ignore,
‎trebuia să insiste.
‎Nici să nu…
‎- Acceptați un apel cu taxă inversă? ‎- Da.
‎Aș zice că mă bucur să-ți aud vocea.
‎Dar o aud toată ziua.
‎E timpul să lași prostiile și să te aduni.
‎- Altfel… ‎- Altfel ce?
‎Credeam că suntem mai deștepte de atât.
‎E clar că nu te-ai gândit bine.
‎Nenorocito!
‎Da. Suntem nenorocite.
‎Mai încearcă o dată
‎și o să-ți dorești să nu ne fi născut.
‎Cele două Dana au ajuns într-un punct mort
‎și, în curând, ambele au ajuns la fundul prăpastiei.
‎Dana Doi a ajuns dependentă și trăia pe străzi…
‎iar situația nu era mai bună acasă.
‎Am tot încercat,
‎dar nu știm ce să mai facem.
‎Am găsit un loc unde poți merge.
‎Știa că dezintoxicarea nu-i va rezolva problema, dar a zâmbit și a spus…
‎Bine.
‎Părinții ei se simțeau ușurați, dar Bill știa.
‎Știa mereu când Dana mințea și asta i-a frânt inima.
‎Mai târziu, Dana a furat arma tatălui ei și cheile de la mașina mamei și a fugit.
‎Căci Dana știa…
‎că singurul mod de a-i pune capăt, singurul mod de a pune capăt coșmarului
‎era s-o ucidă pe Dana Doi.
‎Când a ajuns la această concluzie…
‎Și dublura ei s-a gândit la fel.
‎Care-i problema? Înfricoșată?
‎Te temi?
‎Dacă mă tem, te temi și tu.
‎Așa e.
‎Dar a fost ideea ta să vii și să mă omori.
‎A fost ideea mea. Tu mi-ai dat-o.
‎Măcar știm că e vina noastră
‎pentru problemele noastre comune.
‎E un început.
‎Adevărul e…
‎Adevărul e că vreau doar să vin acasă.
‎Știi că nu se poate.
‎Una dintre noi trebuie să dispară.
‎Și cum eu am fost prima, ‎eu ar trebui să rămân.
‎Ce tot spui? Eu am fost prima.
‎Condoleanțe pentru pierderea suferită.
‎Piciorul meu…
‎Am cunoscut-o pe cealaltă Dana.
‎Apropo…
‎tu care ești?
‎Eu…
‎Nu știu.
‎Te rog, ‎vreau să fiu din nou cine eram înainte.
‎N-aș putea face asta nici dacă aș vrea.
‎Am oameni.
‎Familia mea…
‎pe cel mai bun prieten.
‎Eu nu sunt așa.
‎Nu eram așa înainte.
‎Ei bine…
‎ba erai.
‎N-am schimbat nimic la tine.
‎Nu ți-am schimbat niciun fir de păr.
‎Doar ți-am dat un vehicul.
‎Cum am zis, nu mă rog de suflete.
‎E coadă la ușă în fiecare dimineață ‎înainte să deschid magazinul.
‎Crede-mă când îți spun ‎că asta ești „tu” pe care te-ai ales.
‎De-a lungul vieții, l-a chemat de multe ori pe diavol.
‎Dar diavolul o vizita doar în vise, ‎era mereu la fel.
‎Dana își vedea chipul ‎în tatuajul de pe spatele diavolului.
‎Și, în fiecare noapte, ‎se trezea gândindu-se…
‎care Dana locuia în corpul ei
‎și care Dana era în iad.
‎Căci cea care a murit sigur era în iad.
‎Și cea care trăia simțea tot.
‎Și se întreba în fiecare noapte ‎cui îi e mai bine.
‎Te cunosc de ceva vreme ‎sau așa credeam, dar…
‎acum simt că te cunosc cu adevărat.
‎Și vreau doar să-ți spun, ‎iar asta o să sune jalnic…
‎Nu, e în regulă. Spune!
‎Mulțumesc! Mulțumesc, Anya! ‎Mulțumesc că ni te-ai destăinuit.
‎Și, pur și simplu, îți mulțumesc.
‎Hei!
‎- Pot să-ți mai spun ceva? ‎- Desigur.
‎Du-te naibii!
‎Nu știu de ce-am crezut că va fi diferit.
‎Ce faci?
‎Doamne, scuze!
‎- Mă urmărești? ‎- Nu. De fapt, da, te-am urmărit.
‎Te-am văzut mergând ‎în direcția opusă dormitoarelor.
‎- M-am gândit că te-ai rătăcit. ‎- Asta a fost…
‎A fost demult. N-ai spus nimic?
‎M-am gândit la asta. ‎Dar erai destul de departe.
‎Nu voiam să trezesc pe nimeni. Și apoi…
‎Am ratat ocazia.
‎Apoi te-am tot urmărit.
‎Apoi m-am gândit că ar fi ciudat ‎să te strig acum,
‎pentru că te urmăresc de atât timp,
‎dar e clar că nu te-ai rătăcit.
‎Te furișezi în biroul dr. Stanton.
‎- Știi ce faci? ‎- Habar n-am.
‎Mă gândesc la ce am văzut în filme.
‎La bibliotecă nu găsești cărți ‎despre cum să spargi o încuietoare.
‎- Ai verificat, nu? ‎- Taci!
‎Ăla e un card de credit?
‎- E un card de bibliotecă. ‎- Ce banal!
‎Cred că, dacă împing cardul,
‎pot să-l introduc ‎între ușă și încuietoare.
‎Dacă pot roti șurubelnița, poate reușesc…
‎Pot să încerc ceva?
‎Dr. Stanton e în multe feluri, ‎dar nu paranoică.
‎Dacă merge, ‎e fiindcă are încredere în noi.
‎Și ar trebui să te simți vinovată ‎pentru ce urmează să faci.
‎93, 91, 89.
‎Ce căutăm?
‎- Fișa unei paciente. ‎- A cui?
‎Bună, Julia!
‎Mersi de ajutor.
‎Ai de gând să-mi spui ce cauți acolo?
‎Știi ce? Da, cred că da.
‎- E cineva? ‎- Rahat! Asistenta Nancy.
‎Pleacă de aici, ‎să nu te prindă cu dosarul.
‎- E cineva aici? ‎- Da.
‎Scuze! Sunt Kevin.
‎- Ce faci? ‎- Nu puteam…
‎Nu puteam să dorm.
‎Mă doare ceva. ‎Am încercat interfonul, dar nu mergea.
‎Speram să-mi treacă în drum spre tine,
‎dar crezi că mă poți ajuta?
‎Cine e acolo?
‎Mor de foame.
‎Scuze! Hei, eu sunt.
‎Iisuse! Îmi pare rău.
‎Iisuse. Scuze!
‎Ești bine?
‎Ce naiba?
‎Subtitrarea: Alexandru Pintilei