SERIÁL NETFLIX
„Další kapitola“.
To je něco, co lidé často říkají.
Mluví o příbězích ze svých životů.
Otoč stránku. Minulost je úvod.
Další kapitola. Jako by byla už napsaná.
Jako by tam ta slova už byla a čekala na nás.
Ale nesouhlasím.
My sami tvoříme své příběhy.
Ne vždy máme pod kontrolou zápletku, ale můžeme se rozhodnout, kým chceme být.
Takže pro mě další kapitola znamená
nekonečné možnosti prázdné stránky.
Nové začátky. Je jedno, kým jste byli…
kým jsme byli na střední.
Vocasem, šprtem, pošukem, zločincem, princeznou
nebo čímkoliv, co nám zápletka přinesla.
Je čas otočit stránku a další kapitolu napsat sami.
Mohl by to být kompresor. Jasně.
Ne. To je jen větrák.
Jak jste říkal, že je stará? Má 370 metrů čtverečních.
Mohl bych se podívat na kabeláž, ale možná bude třeba koupit novou.
Co třeba zítra v 9:00?
Samozřejmě. Jo, bez problému.
Dobře. Jo.
Dobře, Bille. Jo. Tak zatím.
- Nový klient? - Nové vlasy?
Páni, vypadají skvěle.
I v klobouku a šatech.
Páni. Kéž by to viděla Maggie.
To je to jediné, co si přála. Abys pro to udělala vše.
Salutatorian znamená druhý nejlepší.
Jen vteřinku.
Ale jdi, Ilonko. Vedla sis skvěle.
Musíš to oslavit.
A taky bys měla porušit pár pravidel.
Aspoň jednou v životě.
Nech toho.
Do prdele. Dokázalas to.
Ta červená vypadá drsně.
Kde je Josie?
Dostala strach a já to docela chápu.
Co když nás tam nepustí?
Tohle je naše šance
dostat se na skutečnou vysokoškolskou párty.
Nebo můžeme začít středoškolskou, protože nám stejně všechny ušly.
Když jsme byly totálními šprtkami.
Seru na střední.
Vodku se sodou, prosím.
- Není to barman. - To je dobrý.
Chodíte sem? Vypadáte nějak mladě.
Díky.
Tady jsou.
Nevím, proč tam potřebují šest druhů rumu a žádnou vodu.
Půlku lahví s vodou v kuchyni použili jako popelník.
Takže jdeš na to pomalu, nebo to balíš?
Čekám na kamarádku. Nemá čas.
Myslím, že se snaží udělat pár chyb.
Já jsem Brian.
-Ilonka. - Ještě jsem tě tu neviděl.
Většinu roku jsem se držela stranou.
Co studuješ?
- Angličtinu. - Já taky.
Nepovídej.
Jaké předměty jsi měl letos nejradši?
Asi romantická a viktoriánská literatura.
- Vím, že to zní, že jsem si to připravil. - To souhlasím.
Ale není to tak.
Jo, já vím, že ne.
Romantika a teror v éře viktoriánské Anglie.
To byla jedna z mých možností pro diplomku.
- Jedna z možností? - Mám slabost pro Oscara Wildea.
Trochu „ne“ na Stevense. Pořád je to láska, ale je to zdvořilá láska.
Moje nejoblíbenější je Shelleyová. Mary, ne její manžel,
Mary Shelleyová, náctiletá dívka, která napsala Frankensteina.
Napsala to náctiletá dívka.
Když se stala matkou moderního hororu v 19 letech.
Napsala první velké dílo v žánru science fiction.
Frankenstein není jen první příběh o stvoření, který takto využívá vědu,
ale taky se zabývá etikou experimentu a experimentátora…
Promiň, to je…
Proto jsem si na diplomku nakonec zvolila Shakespeara.
Když začnu o Shelleyové, plácám nesmysly.
Bože. Kdes byla celý semestr?
Pověz mi o sobě.
Jaké jsou tvoje oblíbené…
Promiň.
Tady.
Ilonko. Slyšíš mě?
Promiň, byla jsem jen…
Omlouvám se. Byla jsem myslí někde jinde.
Můžete to jméno zopakovat?
Můžete to jméno říct znovu, prosím?
Papilární karcinom štítné žlázy.
Jasně. Rakovina štítné žlázy.
Řekla jste, že se dá léčit?
Možná ano. Musíme zjistit víc.
Ale výsledky biopsie mi říkají, že musíme štítnou žlázu hned odstranit
a započít léčbu radioaktivním jódem.
Vy mi chcete odstranit štítnou žlázu?
Na podzim jdu na Stanford.
Stanford…
Když s tím teď začneme…
bude to hotové, než začne semestr?
Těžko říct.
Měli bychom naplánovat tyreoidektomii.
Jaký je nejhorší možný scénář?
Prostě mi to řekněte.
Je to nejlepší způsob, jak zajistit, aby k tomu nedošlo, ne?
Budu potřebovat chemo?
To bych teď neřešil, zlato.
Ilonko, k chemoterapii vede ještě hodně kroků.
Mám dobrou šanci?
Není to tak jednoduché.
Byla jsem druhá ve třídě z 900.
Taky jsem byla nejmladší ze třídy, a to jsem přeskočila rok.
Byla jsem v prvních dvou desetinách z jednoho procenta.
Na nepravděpodobnost jsem zvyklá.
To zvládnu.
- Všechno nejlepší, milá Ilonko. - Všechno nejlepší, milá Ilonko.
- Všechno nejlepší k narozeninám. - Všechno nejlepší k narozeninám.
Co mám…
Chci říct, ty svíčky nehoří.
Nemocnice zrovna nemají rády otevřený oheň, takže…
Dobře.
- Jupí. - Všechno nejlepší, prcku.
- Nemáš dnes zakázku? - No…
Ne. Tohle je důležitější.
Neztrať kvůli mně další práci.
Tohle je důležitější.
Tak jak to vypadá?
Upřímně, vysoká je lehčí než střední.
Míň keců a víc věcí, na kterých fakt záleží.
- Time, můžu si tě půjčit? - Jo.
A jak se máš ty?
Jídlo stojí za hovno a můj pěstoun je můj jediný kamarád.
Ale jeden z ošetřovatelů po mně jede.
- Je roztomilý? - Radši bych umřela.
Takže jsem vyhrála.
Hele, musím jít, ale…
- Super. - Díky za zavolání.
- Moc to pro mě znamená. - Všechno nejlepší a…
Bojím se, že tohle kolo nezabralo.
Nádory v plicích nereagovaly, jak jsme doufali.
Takže to zopakujeme? Další kolo?
Další teď už nic nezmění.
Takže říkáte, že…
Říkáte, že umře.
Ano.
Jak dlouho?
Těžko říct.
Taky se to těžko poslouchá, doktorko.
Zkuste to.
Nechci hádat.
- Každý je jiný a… - Dnes jí bylo 18 let.
Dožije se 19?
Ano, je to možné.
Ano.
A 20?
Měli bychom si promluvit o tom, co chcete udělat dál,
ačkoliv z mé strany už toho moc nezmůžu. Maximálně ji můžu ulehčit.
Můžu oslovit někoho v Make-A-Wish,
pokud byste chtěl.
PŘEŽÍT RAKOVINU ŠTÍTNÉ ŽLÁZY
VÍTEJTE V HOSPICI BRIGHTCLIFFE
ZÁZRAK MEDICÍNY?
17LETÁ JULIA JAYNEOVÁ TVRDÍ, ŽE JEJÍ RAKOVINA BYLA VYLÉČENA
Je to plně financovaný zvláštní program.
Všechno to sedí.
Hospic Brightcliffe. Víš, co to znamená, že?
Jistě. Ale je speciálně pro mladé lidi.
Jedno z mála míst na světě.
Měli by být s rodinou, Ilonko.
Píšou tam, že spousta z nich nemá rodinu.
Spousta pěstounských dětí nebo jsou úplně bez rodiny.
Je to místo pro teenagery, aby se s tím sami vyrovnali.
To znamená žádná léčba, žádné testy a…
Nic z toho nezabírá.
Slíbil jsem to Maggie.
Slíbil jsem Maggie, že se o tebe postarám.
A to jsi taky udělal.
Vedl sis skvěle, Time.
Jak jsem řekl, je to jen na zkoušku.
Takže jako tábor na přespání.
Budu v Motelu 6 ve městě.
Kdyby sis to rozmyslela,
což můžeš a v což doufám.
Vrátíme se domů do Sacramenta. To si pamatuj.
Ilonko. Hej.
Jsi v pořádku?
Jo, jen jsem měla…
Déjà vu.
Promiň.
Asi si budeš myslet, že jsem cvok, ale neznáme se?
Jo, myslím, že jo. Chodilas na Franklinskou střední, že?
Nebo jsi byla pacientkou v Seattleské všeobecné?
Ne, jsem ze Sacramenta.
Zvláštní.
Nikdy jsem tam nebyl.
S čím tu jsi?
Papilární karcinom štítné žlázy a plicní metastázy, takže…
rakovina štítné žlázy, asi.
Leukémie, asi.
Těší mě.
Mám ti říkat rakovina štítné žlázy?
Promiň, já jsem Ilonka.
Všechno v pořádku, zlato?
Jo, v pohodě. Tohle je… leukémie.
Kevin, těší mě.
Mě taky, Kevine. Já jsem Tim.
Půjdeme se podívat dovnitř? Zjistit, jak to tu chodí?
Jo.
Tak jo, uvidíme se později.
Možná.
Chci říct, jo. Budu tady, i když asi jen na chvíli.
- Ilonka, že? - Jasnačka.
Vítejte v Brightcliffu.
Jsem Mark, jeden z ošetřovatelů. Doktor na vás čeká uvnitř.
Pojď, pomůžu vám se zavazadly.
- Děkuju. - Jo. Jaká byla cesta?
Nádherná.
Místama je trochu riskantní.
Určitě jsi v pořádku?
Jo, v pohodě.
Propána, jak je to tu staré?
Dům samotný byl postavený v roce…
1901.
Správně. Postavil ho dřevařský průmyslník…
Stanley Oskar Freelon.
Správně. A také jeho žena, Vera.
Během let poté několikrát změnil majitele,
až do roku 1966, kdy ho koupila Dr. Stantonová.
Ale předtím to byl dům na půli cesty během hospodářské krize
a ve 40. letech tu žila náboženská komunita zvaná Paragon.
Takže to byla také základna sekty.
- To jsem nevěděl. - Jo. A bylo to…
Kdo…
Co?
To je…
Tady je.
Vítejte zpět, slečno Pawluková.
Jsi v pořádku, zlatíčko.
To byly jen mdloby.
To je u někoho s tvou diagnózou běžné.
Myslela jsem, že jsem někoho viděla. Starou paní.
Nejsem květinka, ale zas tak stará nejsem…
Nemyslím vás. Někoho…
To je jedno.
Jsem doktorka Georgina Stantonová. Vítej v Brightcliffu.
Omlouvám se za to předtím, doktorko.
Když jsi omdlela, popadl tě a běžel ke dveřím,
čemuž naprosto rozumím.
Nedává to smysl.
Nemá vůbec smysl ji tady nechávat.
Nechávat ji tady, když je nemocná.
Věřte mi. Já to vím.
Přesně tak jsem se cítila, když jsem přišla o syna Juliana.
Nemohla bych mluvit s rodiči v tvé situaci,
kdybych jím sama nebyla.
Promiňte, to jsem nevěděl.
To, čemu nerozumím, když mluvíme o rakovině
nebo jiné smrtelné nemoci…
Podívejte, jaký používáme jazyk.
„Budeme s tím bojovat.
Budeme bojovat ze všech sil.
Buď statečná.“
A pak lidé říkají, že bitvu prohráli.
Je to prostě obráceně.
Chápu to. Mluvit o boji je aktivní, viscerální.
Nedívejte se na tu těžkou část.
Podívej na všechny ty nablýskané, ostré zbraně, které jsme pro tebe vyrobili.
Brightcliffe není o bitvách.
Je o tom získat povolení opustit bojiště.
Soustředit se na život místo boje.
Nebudeme bojovat a rozhodně nejde o to, že bychom prohráli bitvu.
Každý den, kdy jste naživu, je výhrou.
Můžeme si ještě promluvit, Time, jestli chcete.
Možná, než Ilonka dokončí svou prohlídku.
To bych rád.
Tak tady jsou ubikace.
Kluci, nebo holky?
Obojí.
Nesdílejí spolu samozřejmě pokoje,
ale nevidíme důvod je dávat do karantény.
Tihle mladí lidé si zažijí víc, než čím si za život projdou někteří dospělí.
To nejmenší, co můžu udělat, je chovat se k nim jako k dospělým.
Tohle je Spence.
Spenci, jmenuju tě poradcem pro tohle odpoledne.
Byl jsem pátý v pořadí. Co se stalo s ostatními?
Drž se jich a neztrať se.
Je to tu jako v labyrintu, nebo spíš jako ve Vegas.
Nechtějí, abys znala čas,
a nechtějí, abys odešla.
Bývalí pacienti Brightcliffu, ročník 66, všichni jsou mrtví.
Pod drnem.
Záleží na tom, s kým mluvíš.
Ten, co mě tu provedl, už tu není.
Ale říkal tomu Prohlídka duchů.
Věříš na duchy, nováčku?
Záleží na tom?
Asi záleží na tvých kariérních ambicích.
Já doufám, že mi to vyjde.
Já budu začátečnickým poltergeistem,
až konečně zapomeneme, jak lidi podrazit.
Jdeš?
Jo.
Skupinová terapie bude tady. Vlastně několik terapií.
Tyhle dva dělají nějakou novodobou věc zvanou jóga,
což je hindsky kravina.
Tohle je Natsuki, má rakovinu vaječníků, a tohle je Sandra, která má lymfom.
Sandra je blázen do Ježíše a pořád mele kraviny
a začne být divná, když zmíníš její paruku.
Nesoudím tě. Je to tvoje věc.
Všichni si zvolíme, co chceme.
Tohle je něco pro mě.
Jo, knihovna, jak má být.
Všechno nám darovala místní knihovna, než to tam zavřeli.
Je to jako normální knihovna, ve které se špatně orientuje.
Je tam katalog a všechno.
Ale to není všechno.
Ameshi, nová holka.
Ahoj.
Glioblastom.
Na zdraví.
- Jsem Ilonka. - Do prdele.
Ilonko, ahoj. Jsem tak rád, že už nejsem tím novým.
Vítej. Dnešek je pro mě skvělý den.
- Amesh tu je… - Dva měsíce.
Dva měsíce a myslím, že byl…
Dva měsíce vtipů o nováčcích.
- Neustálé šikanování. - Žádné šikanování tu není.
Žádné šikanování,
ale pořád o tom mluví,
kdy už konečně začne, a my mu říkáme,
že tohle není kolej.
Na vysokou nepůjdu. Snad toho nechci tak moc.
Mohli byste ji aspoň zkusit.
Nechápu, proč se mnou nemůžeš souhlasit.
Neviděls ji v bikinách.
Lydia je celá tvoje.
Tohle jsou pořádně staré výtahy. Viděla jsem je jen ve filmech.
Jen jeden.
Chceš se projet? Jen zmáčkni to modré tlačítko.
Říkal jsem žádné šikanování.
Já se svezu.
- Co je ve sklepě? - Vyzývám tě.
Ne, nevyzývá.
- Konečně nějaká šikana! - Zmlkni už konečně.
Jen do toho. Absolvovala jsem tři kola chema. Jen tak něco mě nevyděsí.
Ne, počkej.
Nechoď tam dolů.
Ne.
Je tam márnice.
Jo, to mě nenapadlo.
To dává smysl, ne?
Myslím, že tu straší.
V noci sám od sebe začne jezdit nahoru a dolů.
Něco je s instalací.
Je starý, ale zatím funguje.
Víš co? Už to chápu.
Tohle fakt není dobré místo na šikanu.
- Jo. - Je to tu zlé.
Připomeň mi, abych všem poděkoval.
To je krásné. Nepřestávej.
Tos napsala ty?
Ty víš, co jsem udělala.
- Vědělas to? - Já jsem Ilonka.
Cheri, těší mě.
Moc se v hudbě nevyznám,
ale můžu prakticky zaručit, že to nenapsala ona.
To je Cheri. Musíš si dávat pozor.
Jo, dávej si pozor.
Jednou mi řekla, že je letuška,
a já jí věřil… dýl jak jeden den.
O Cheri toho moc nevíme. Pořád mění svůj příběh.
S jistotou můžu říct jen to, že když přijela,
měla s sebou dvě stěhovací dodávky a její chůva řídila Bentley.
Všechno, co od té doby řekla, beru s velkou rezervou.
Tohle je jen tvoje. Nebo teda tvoje a Anyi.
Měla tu být při představování.
Vlastně tu prohlídku měla dělat ona.
Ale Anya je prostě Anya.
Večeře je v sedm v zimní zahradě, pokud budeš mít chuť.
Jinak si ji můžeš nechat doručit.
Nepoužívej podložní mísu.
Z nějakého důvodu jsou ve všech pokojích
a nechtějí, abys ji používala, pokud…
Jdeme.
Chci říct, že jsou spíš na ozdobu.
Dále.
Asi ses už rozhodla, co?
Můžeme ty tašky naložit zpátky do auta.
Pojedeme celou noc a ráno jsme doma.
Jaká byla Dr. Stantonová?
Popravdě byla skvělá.
Trochu mi připomínala Maggie.
Měl jsem tě odvézt na vysokou, ne sem.
Zas tak velký rozdíl to není.
Vypadá to tu jako na nějaké Ivy League univerzitě.
Přemýšlej o tomhle takhle, jestli ti to pomůže.
Co to kurva je?
Co to děláš?
Promiň. Je tu…
Já jsem Ilonka.
Rakovina štítné žlázy.
S… plicními metastázemi.
- Ty jsi Anya, viď? - Jo.
To všechno přečteš?
Jo.
Na podzim jsem měla jít na vysokou.
Snažím se nezameškat učivo.
Sakra.
Jsou tu…
Pod postelí mám nějaké divné symboly. Nakreslené křídou.
- Jo. - Nevíš…
náhodou proč?
Nejspíš Rachel.
Rachel?
Spolubydlící Rachel.
Byla blázen do Wiccy.
Ke konci.
Všichni něco potřebujeme, ne?
Jo.
Pro mě to bude deset gramů morfinu.
Chápu to.
Nemusí to být jako Wicca, ale magické myšlení má něco do sebe.
Jo, ale Rachel to rozhodně nepomohlo. Je mrtvá.
Ale proč to tam nenechat? Aspoň bude dvojité riziko.
Nebo se skóre může změnit.
No, moc mě těšilo…
Mám jít do kuchyně, nebo…
Ne, přinesou to speciálně pro tebe.
Už o tom mluvili s tvým doktorem,
ale můžeš to změnit, jestli chceš.
Ještě se neznáme.
- Já jsem Sandra. - Ilonka. Těší mě.
Líbí se mi tvoje…
- Líbí se mi tvoje vlasy. - Díky.
I tvoje jsou super.
Já jsem Natsuki. Vítej.
Jak dlouho tu jste?
- Já čtyři měsíce. - Pět.
- Tři. - Tři.
63 dní, 17 hodin a 11 minut.
Minuty neznáš.
Sandra a Anya jsou tu nejdýl.
Obě jste tu skoro…
- Skoro šest měsíců? - Skoro šest.
Víc než šest. Vlastně mě sem dali podruhé.
Mám dvojí D. Panebože.
Jo, musím to udělat.
- Dvojí D? - Dvojí diagnóza.
Stále umírám. Potvrzeno.
Pojišťovna platí hospic po šesti měsících.
Pokud jsi tu i po šesti měsících, musíš na další vyšetření.
Tohle je hospic?
Rodiče mi řekli, že je to internátní škola.
Nevyhodí tě.
Dr. Stantonová by nás nevyhodila.
To, že mají ve sklepě márnici,
ještě neznamená, že to není byznys.
Jak ses sem dostala ty?
Tak nějak jsem Brightcliffe našla sama.
Poslala jsem žádost, udělala interview se Stantonovou po telefonu
a řekla, že je volné místo.
Volné místo bylo asi po Rachel.
Moc jsem ji nepoznal.
Když jsi sem přišel, byla už úplně bez nálady.
A celá ta věc s čarodějnictvím?
Kdyby ji nezabila rakovina,
asi by to udělal někdo jiný.
Myslím, že Bůh jí odpustí ty čarodějnické věci.
Ježíši Kriste. Rachel byla Wiccan.
Byla kacířka. Půjde rovnou do pekla.
Jen Bůh ví, jaké má kdo skutečně srdce,
a myslím, že tvé má mnohem více lásky, než přiznáváš.
- Opravdu? - Ne.
Rachel byla ke konci dost temná.
Neřekla jsem vám ty divné věci, které říkala.
Říkala, že cítí, jak ji něco pronásleduje jako živý stín.
A kdykoliv se otočila, byla pryč.
Mě nevyděsíš, Anyo.
Noc před smrtí přiběhla do našeho pokoje.
Netuším, jak dokázala běžet.
Byla na tom dost špatně.
Říkala, že ji to skoro dostalo,
že cítila prsty toho stínu na své košili.
Že byl tak blízko.
Plakala a plakala.
Řekla, že věděla, že tomu nebude moct uniknout.
Znovu už ne.
A druhý den zemřela.
- Proč tohle vždycky děláš? - Co?
Už tak je to dost děsivé.
Nemáš se čeho bát, ne? Máš na své straně Ježíše.
Sandro, víš, čím to bylo.
Rachel brala ke konci hodně léků.
To se na každém podepíše.
To, co lidi říkají, musíš brát s rezervou.
To, že vidí duchy a slyší hlasy.
Od svého příchodu jsem slyšel tři nebo čtyři verze toho příběhu
o „Živém stínu“.
Byla úplně sjetá.
Klid, Sandro. Jsi prostě snadný cíl.
Říkal někdo Mark? Ve 22:00 se zhasíná, nováčku.
Nikde se netoulej.
Doktorka vám dává spoustu volnosti, ale bezpečnost je na prvním místě.
Proto je tu přísný zákaz vycházení.
Na noční směně je jen jeden člověk.
Kdybyste spadli ze schodů, neuslyšíme vás.
Běž do hajzlu, Marku.
- Dobře. Chce ještě někdo něco? - V pohodě.
O co šlo?
- Spence Marka tak trochu nesnáší. - Proč?
Je mladý, roztomilý a zábavný a neumírá.
Proč by ho neměl nenávidět?
SCHODY
Ani jsi ji nepozval.
Hned po setmění.
Spala.
Navíc si u ní nejsem jistá.
To jsi říkala i o mně.
A měla jsem pravdu. Polovina tvých příběhů jsou jen staré epizody z Pána času.
Kéž by to tak nebylo.
Už jsme to probírali.
Jo, ale to bylo předtím, než jsem našel dvě lahve ze Stantonové soukromé skrýše.
Ale neměl bys to míchat s léky.
Ne, to ty bys to neměla míchat s lorazepamem.
Nechej toho.
- Co se stane? Zabije mě to? - Ano, může.
V nejlepším případě omdlíš u stolu
a budeš se tři dny cítit hrozně.
Jako posledně.
Jen si čichnu.
Taky si dám skleničku… jen, abych si čichnul.
- Já taky. - I já.
Už jsem to cítila.
Co ty na to, Natsuki?
Nemůžu se dočkat další kapitoly.
Tak do toho.
Kde jsem to skončila?
Po koncertě šel pěšky domů.
To se mi nelíbí.
Do prdele.
Bez urážky, vyprávíš skvěle.
- Děkuju. - Je to jen děsivé.
Tvoje jsou vždy děsivé.
Smiř se s tím. Tři noci jsem poslouchala porno s anděly.
Má pravdu, Sandro.
Myslela jsem, že se vám můj příběh líbil.
Dobře.
Na ty předtím i na ty potom.
Na nás teď a na ty za hranicí.
Na ty předtím a na ty potom.
Na nás teď a na ty za hranicí.
Viděni nebo neviděni, jsou tu, ale přitom nejsou.
Viděni nebo neviděni.
Jsou tu, ale přitom nejsou.
Tak jo. Koncert skončil a šel pěšky domů.
Nechtěl tam zůstat tak dlouho,
ale slyšel zvláštní hudbu,
jak vychází z galerie.
Nečekal, že to bude vycházet z prázdné třídy.
Takže teď jde domů a slyší to ve větru.
Najednou si uvědomil, že nepoznává ulici,
ani domy kolem sebe.
Ale chodil tudy každý den.
Byla to pro něj svalová paměť.
Nedávalo to smysl.
Ta melodie mu byla tak povědomá, jako by znal každou notu,
kterou měl za chvíli slyšet.
Tak povědomá.
Pak cítil, že ho někdo sleduje.
Ne z ulice.
Ulice je prázdná.
Ne, ta okna, všechna.
Každé okno. Rámovaly nějakou tvář, jako v galerii portrétů.
Všechna se usmívala a sledovala ho.
Napadlo ho, že by měl utéct to samou cestou, kudy přišel.
Ale ta hudba se vrátila.
Zněla mu v uších, měl ji v hlavě. A pak další zvuk.
Zabloudil jsi?
Vypadáš ztraceně.
Jsem…
Nevím, kde jsem.
Můžeš mi ukázat…
Ztratil ses?
Počkej.
Nebuď líná.
- Bojíš se? - Vylekaný není totéž, co vystrašený.
Každý může někomu za hlavou bouchat s hrnci a pánvemi.
To není děsivé, jen tě to vyleká.
- A je to líné jak prase. - Možná.
Ale když se to stane,
uvolní se nával adrenalinu a…
Kurva!
No tak. Chceš nás vyděsit černou kočkou?
To máš udělat na začátku, ne na konci.
Máš pravdu.
Jde o to, že kromě té toulavé kočky
byla ulice prázdná.
A pamatuješ, co říkal ten učitel?
„Jak se ho snažila před tou melodií varovat.“
Jak jsi říkal, že si nějaká hudba najde cestu do tvé hlavy.
A jak ji jednou uslyšíš, nemůžeš si pomoct.
Jak pořád hraje dál a jak se snažila…
Co to kurva bylo?
Tak jo, nová, ukaž se nám.
Kurva.
Věděla jsem, že nespíš.
Myslela jsem, že v noci nikdo nesmí ven.
To nesmíme.
Tak co je tohle?
Takový klub.
Dej mi to víno.
Napij se.
Ne, díky.
Napij se.
Nemůžu. Beru léky.
Bereš paracetamol a co dál?
Haldol? Můžeš si loknout.
Napij se našeho kontrabandu a možná tě vezmeme do klubu.
Jinak na to zapomeň. Nikdo tu nemá nic zadarmo.
No tak, vždyť už je tady.
Teď je buď členkou klubu,
nebo svědkyní obžaloby.
Půlnoční klub.
Nevím, jestli se tomu tak původně říkalo,
ale tak se mu říkalo, když jsem sem přišel.
Takže se každou noc vkradete do knihovny a…
Vytváříme duchy.
- Vyprávíme příběhy. - Vytvářet duchy zní líp.
Když povyprávíš příběh, dáš vzniknout novému duchovi, protože…
Protože tak nakonec všichni skončíme…
jako příběh.
Jo, když jsme u toho,
Natsuki zrovna vypráví pořádnou pecku.
Už ten příběh vypráví tři dny
a konečně se vyvinul na sérii hloupých lekaček.
Tiše.
V klubu nejde jen o příběhy.
Je tu vlastně jedna velká věc.
Hele, neměla ještě víno.
Zatím neřekla vůbec nic, takže tak.
Chceš do klubu? Tak se snaž.
Řekni nám nějaký příběh a už se konečně napij.
Jak jsem řekla, nikdo tu nemá nic zadarmo.
Vlastně Cheri jo.
Jo, je to tak.
Cheri nám ještě neřekla jediný příběh, a už je tu tři měsíce.
Dělám na tom.
Pořád edituju a opravuju v postprodukci.
To říká pořád můj táta.
Je slavný filmový producent.
Sherry má plno historek.
Jen nikdy žádné neříká v klubu.
Ale kromě Cheri tu nemá nikdo nic zadarmo.
Jaké příběhy?
Žádná pravidla, i když tu je určitý styl…
Většinou se navzájem strašíme k smrti.
Ne všichni.
Aspoň teda ty zajímavé.
Je snadné strašit někoho,
kdo už dostal tu nejhorší zprávu, jakou mohl.
My jsme kurva tvrdé publikum.
Dobře, a co tohle?
Je to příběh o mladé ženě, která zjistila, že umírá.
S tím běž do hajzlu.
Nuda. Tohle se snažíme tu nedělat.
Počkej, není to tak, jak si myslíš.
Jmenovala se Julia Janeová
a narodila se v roce 1951 v Lewistonu v Idahu.
Ve třeťáku se seznámila s Nathanem.
Byl to ten druh lásky,
když jsou všechny milostné písně najednou o tobě.
V roce 1968 se zamilovala.
V ten rok taky zjistila, že má rakovinu štítné žlázy.
Necelý rok, nanejvýš.
Julii bylo 17 a bydlela u babičky,
která byla tak stará, že už skoro nebyla sama sebou.
Tyreoidektomie, metastáze, ozařování,
a nakonec neměla jinou možnost.
Skončila v hospici.
V novém soukromém hospici, kde měla dožít.
20. května 1969.
05-20-1969, 05-20-1969.
Byla tím byla posedlá.
20. května 1969.
Rok potom, co se dozvěděla svou diagnózu,
se dozvěděla tohle datum, které pro ni může znamenat konec.
05-20-1969.
Chyběl jí Nathan. Byla úplně sama.
Občas pozdě v noci
měla pocit, že ho slyší, jak ji volá.
Julie.
Druhý den Julia nepřišla na snídani.
Prohledali celý dům a nenašli ji.
- Julie! - Julie!
Další den bylo vyplněno policejní hlášení.
Julia Janeová byla náměsíčná
a měli strach, že se v noci někam zatoulala.
V nejhorším případě mohla spadnout z útesu do oceánu.
Uplynuly dny, týdny a pak, měsíc potom…
Když se jí ptali, kde celou tu dobu byla, Julia řekla:
Vůbec jsem neodešla z domu.
Brzy po návratu se jí nádory začaly zmenšovat
a pak nějak zmizely.
Proslechlo se, že odchází.
Změnila se jí prognóza. Měla žít.
Než ale hospic opustila, zbývala ještě jedna věc.
0914 1970.
1125 1971.
Julie, chce s tebou mluvit doktor.
0206 1989.
Zdálo se to jako hatmatilka až do…
14. září 1970.
0914 1970.
Ta mladá žena zemřela ve své posteli.
A 25. listopadu…
- 1125 1971. - O rok později,
zemřel i ten mladý muž.
A ten zřízenec, který Julii pomohl nastoupit do auta,
zemřel při autonehodě 6. února 1989.
0206 1989.
Julia Jayneová byla po svém zmizení jako všichni ostatní.
Už neznala datum své smrti, ale…
zdálo se, že je prokletá a zná datum smrti všech ostatních.
Takže?
Co se jí stalo?
Řeklas, že tu je ještě něco.
Ještě jedna velká věc.
Co je to?
Řekni mi to, a možná ten příběh dokončím.
Dobře, nováčku.
Je tu taková dohoda,
něco jako pakt.
Datuje se k vzniku klubu, ať to bylo kdykoliv.
Nevyprávíme tu jen příběhy.
Jeden z nás, co tu sedí, zemře jako první…
a nejspíš to bude brzy.
Nesnáším, když to říkáš.
První z nás, kdo natáhne brka, bude mít velký úkol.
Bude mít určitou zodpovědnost.
Aby udělal vše, co může, a kontaktoval nás z druhé strany.
Řekl ostatním, co mají čekat.
Takže…
objevil se někdo?
Dostal někdo z vás znamení?
Jo. Máme důkaz o posmrtném životě.
Stalo se to před pár týdny.
Teď se setkáváme jen ze zvyku.
Aspoň teda já.
Viděla jsem znamení.
- Žádné výčitky. - Kecáš nesmysly.
Co, když o tom všichni přemýšlíte špatně?
Co se stane po smrti?
Ani nevíte, kde stojíte.
Existuje tolik příběhů o tomto místě, vlastně přímo o tomhle domě,
o lidech, kteří si mysleli, že zemřou, ale nezemřeli.
Mohla bych vám ty příběhy vyprávět.
Příběhy na jindy, pokud mě přijmete.
Souhlasím i s tím vaším paktem.
Pokud odejdu já jako první,
postavím se proti hranici onoho světa
a budu tlačit, křičet a kvílet, dokud mě neuslyšíte.
A budu křičet pravdu.
Slibuju.
Nemusíš to tak dramatizovat.
To byl docela dobrý příběh. Vymyslela sis ho?
Jo.
Mohlas být spisovatelkou.
Stále můžu.
Celý ale nebyl vymyšlený, že?
Jak to myslíš?
O to právě jde.
Ostatním se tu líbí, ale moc to nechápou.
Nemají na to čas.
Nikdy se na ty fotky pořádně nepodívají.
Nerad na to myslím, ale já jsem jiný.
Strávil jsem hodiny prohlížením těch fotek.
Myslel jsem na ty lidi na nich a díval se na jejich jména.
Jména jako Julia Jayneová.
JULIA JANEYOVÁ
Takže kolik z toho byla pravda?
Našla jsem ten příběh, když jsem si četla o rakovině štítné žlázy.
Měla ji a byla tady v Brightcliffu,
ročník 68.
A policejní zprávy jsou taky pravé.
Zmizela, ale jen na týden.
Vrátila se
a když prošla těmihle dveřmi, byla v plné remisi.
Řekla, že to bylo kvůli tomuhle místu,
že tady něco našla, co ji vyléčilo.
Třeba je stále ještě naživu.
Nevybrala sis tohle místo náhodou, co?
Jsi tu kvůli tomu příběhu.
Je tady toho mnohem víc, než tušíte.
Možná to můžeme zjistit spolu, ale…
Jo, máš pravdu. Proto jsem tady.
Budu žít.
Jo.
Měli bychom…
Měli bychom se vrátit.
Pro případ, že by se vrátila sestra.
Ještě chvíli tu zůstanu.
Prohlídnu si je, jak jsi řekl,
a strávím s těma děckama minutku o samotě.
Dobře. Tak dobrou noc.
Dobrou noc, Kevine.
Překlad titulků: Peter Gejdoš