EN NETFLIX-SERIE
Nästa kapitel.
Det säger folk ofta,
när de pratar om sina liv.
Vänd blad. Det förflutna är en prolog.
Nästa kapitel. Som om det redan var skrivet.
Som om orden redan väntar på oss.
Men jag håller inte med.
Vi skriver våra egna historier.
Vi kan inte alltid kontrollera handlingen, men vi kan bestämma vilka vi vill vara.
För mig, betyder nästa kapitel bara
den tomma sidans oändliga möjligheter.
En ny början. Det spelar ingen roll vem du…
…vilka vi var i high school.
Sportfånen, nörden, knäppisen, brottslingen eller prinsessan
eller vilken vändning vi fick.
Det är dags att vända blad och skriva nästa kapitel själva.
Det kan vara kompressorn. Visst.
Nej, nej. Det är bara fläkten.
Hur gammal sa du att enheten är? För 372 kvadratmeter?
Jag kan titta på ledningarna, men vi kanske måste byta ut dem.
Vad sägs om klockan nio i morgon?
Självklart. Inga problem.
Okej. Ja.
Okej. Okej, bra Ja. Vi ses då.
-Ny kund? -Ny frisyr?
Det ser bra ut.
Ser bra ut i hatt och kappa också.
Jäklar. Jag önskar att Maggie var här.
Det var allt hon ville. Men gör ditt bästa.
Så salutatorian betyder näst bäst.
Ett ögonblick.
Skärp dig Ilonka. Du har varit jätteduktig
och du måste fira det.
Du borde också bryta mot några regler.
För en gångs skull i ditt liv.
-Bara för att… -Sluta, Tim.
Herrejäklar. Du gjorde det.
Det röda ser grymt ut.
Var är Josie?
Hon fegade ur, och jag fattar.
Tänk om vi inte kommer in?
-Jag menar… -Lauren, det är vår chans
att få ett försprång till en collegefest.
Eller så kan vi börja med en från high school eftersom vi missade det tåget.
Vi var nördar.
Åt helvete med high school.
Vodka soda, tack.
-Han är ingen bartender. -Det är okej.
Går du här? Du ser lite ung ut.
Tack.
Där är de.
Jag vet inte varför de behöver sex sorters rom och inget vatten.
Hälften av vattenflaskorna i köket användes som askfat.
Tar du det lugnt eller varvar du ner?
Jag väntar på min vän. Hon är upptagen.
Hon försöker göra några misstag.
Jag heter Brian.
-Ilonka. -Jag har inte sett dig här.
Jag har hållit mig för mig själv.
Vad är ditt huvudämne?
-Engelska. -Mitt med.
Det menar du inte.
Vilka var dina favoritämnen i år?
Romantisk och viktoriansk litteratur.
-Jag vet att det låter som en replik. -Det låter som en replik.
Det är det inte.
Jag vet det, verkligen.
Romantik och skräck i det viktorianska England.
Det var ett av mina alternativ för min uppsats.
-Ett av dina alternativ? -Jag älskar Oscar Wilde.
Lite "nä" på Stevens. Jag älskar fortfarande artig kärlek.
Min favorit är Shelley. Mary, inte hennes man.
Mary Shelley, tonårstjejen som skrev Frankenstein.
En tonårstjej gjorde det.
Hon var 19 år när hon blev den moderna skräckens moder.
Hon skrev det första stora verket inom science fiction-genren.
Frankenstein är inte bara först med att använda vetenskap så,
men att ta itu med etiken kring experiment och experimenter…
Förlåt.
Därför valde jag Shakespeare för min avhandling. Jag…
Jag brukar svamla när jag börjar prata om Shelley.
Herregud. Var har du varit hela terminen?
Berätta om dig själv.
Vilka är dina favoriter?
Ursäkta mig.
Här. Ta den.
Ilonka. Hörde du mig?
Förlåt, jag bara…
Förlåt. Jag är bara distraherad.
Kan du säga namnet igen?
Alltså, namne… Kan du säga det riktiga namnet igen?
Papillärt sköldkörtelkarcinom.
Okej. Sköldkörtelcancer.
Du sa behandlingsbart?
Det kan det vara. Vi måste veta mer.
Men biopsiresultaten säger att vi borde göra en omedelbar tyroidektomi
och ge dig en behandling med radioaktivt jod.
Vill du ta bort sköldkörteln?
Jag ska till Stanford i höst.
Stanford, jag…
Om vi börjar nu…
Är det klart innan terminen börjar?
Svårt att säga.
Vi bokar in tyroidektomin.
Vad är det värsta scenariot?
I värsta fall. Måla upp en bild.
Att prata om det är det bästa sättet att se till att det inte händer, visst?
Behöver jag cellgifter?
Låt oss inte prata om det.
Ilonka, det är många steg till cellgiftsbehandlingen.
Är oddsen till min fördel?
Det är inte så enkelt.
Jag var nummer två i en klass på 900.
Yngst i min klass också, och jag hoppade över ett år för att komma hit.
Jag var bland de två tiondelarna av en procent.
Jag är bra på odds.
Jag fixar det.
-Har den äran, kära Ilonka -Har den äran, kära Ilonka
-Har den äran i dag -Har den äran i dag
Vad ska jag göra?
Ljusen är inte tända.
Sjukhus är inte så förtjusta i öppna lågor.
Okej.
-Ja. -Grattis på födelsedagen.
-Har inte du en installation i dag? -Det är…
Nej, det här är viktigare.
Förlora inte ett jobb till för min skull.
Det här är viktigare.
Hur är det?
College är lättare än high school.
Mindre skitsnack och mer saker som faktiskt spelar roll.
-Får jag låna dig, Tim? -Ja.
Hur är det med dig?
Maten är skit och min fosterpappa är min enda vän.
Men det finns ett biträde som är tänd på mig.
-Är han söt? -Jag dör hellre.
Så jag vinner.
Jag måste gå, men…
-Coolt. -Tack för att du ringde.
-Det betyder mycket. -Grattis på födelsedagen. Och…
Jag är rädd att den här omgången inte räckte.
Tumörerna i hennes lungor reagerade inte som vi hade hoppats.
Ska vi göra om det. En runda till.
En omgång till gör ingen skillnad.
Menar du att…
Du säger att hon är obotlig.
Ja.
Hur länge?
Svårt att säga.
Det är jävligt jobbigt att höra också.
Ge det ett försök.
Jag föredrar att inte göra det.
-Alla är olika… -Hon fyller 18 år i dag.
Kan hon klara sig till 19?
Ja, det kan hon. Det är möjligt.
Ja.
Och 20?
Vi borde prata om vad ni vill göra härnäst.
Men det enda jag gör är att göra det bekvämt för henne.
Jag kan kontakta Min Stora Dag
om det är något ni är intresserade av.
ÖVERLEVA SKÖLDKÖRTELCANCER
VÄLKOMMEN TILL BRIGHTCLIFFE HOSPICE
EN PLATS FÖR DÖDSJUKA TONÅRINGAR
ETT MEDICINSKT MIRAKEL?
JULIA JAYNE, 17, PÅSTÅR ATT HENNES CANCER ÄR BOTAD
Det är ett specialprogram, fullt finansierat.
Det börjar bli mycket.
Brightcliffes Hospice. Du vet väl vad det betyder?
Självklart. Men det är för unga människor.
En av få i världen.
De borde vara med sin familj, Ilonka.
Många av dem har ingen familj enligt nätet.
Många fosterbarn, ensamma barn.
Det är en plats för tonåringar att gå över på sina egna villkor.
Det betyder inga fler behandlingar. Inga fler tester, inga…
Inget av det funkar.
Jag lovade Maggie.
Jag lovade Maggie att ta hand om dig.
Och det gjorde du.
Du var så duktig, Tim.
Som sagt, bara en prövotid.
Som ett cancerläger.
Jag finns på Motel 6 i stan.
Så om du ändrar dig,
vilket du får, självklart, ändrar du dig,
kom hem till Sacramento. Kom ihåg det.
Ilonka. Hej.
Är du okej?
Ja, bara…
Déjà vu.
Ursäkta.
Du kommer tro att jag är konstig, men känner jag dig?
Ja, jag tror det. Du gick väl på Franklin High?
Eller var du patient på Seattle General?
Nej, jag är från Sacramento.
Konstigt.
Nej, jag har aldrig varit där.
Vad är du här för?
Papillärt sköldkörtelkarcinom med lungmetastaser, så…
Sköldkörtelcancer, antar jag.
Leukemi, antar jag.
Trevligt att träffas.
Ska jag kalla dig sköldkörtelcancer?
Förlåt, jag heter Ilonka.
Är allt som det ska?
Ja, bara bra. Det här är… leukemi.
Kevin. Trevligt att träffas.
Trevligt att träffas, Kevin. Jag heter Tim.
Ska vi gå in och titta?
Ja.
Vi ses.
Kanske.
Jag menar, ja. Jag är ändå bara här en kort tid.
-Ilonka, eller hur? -Japp.
Välkomna till Brightcliffe.
Jag heter Mark och är sjuksköterska. Doktorn väntar på dig.
Jag hjälper dig med väskorna.
-Tack. -Ja. Hur var resan?
Det är vackert.
Det kan vara lurigt på vissa ställen.
Mår du verkligen bra?
Ja, det är okej.
Jösses. Hur gammalt är stället?
Själva huset är byggt…
År 1901.
Ja. Av en skogsindustriman…
Stanley Oscar Freelan.
Det stämmer. Och hans fru Vera.
Det bytte ägare några gånger under åren efter det,
fram till 1966, då dr Stanton köpte det.
Innan dess var det ett utslussningshem under depressionen.
En religiös församling kallad Paragon levde här på 40-talet.
Så det var också ett sektläger.
-Det visste jag inte. -Ja, och det var…
Vem…
Va?
Det är…
Där är hon.
Välkommen tillbaka, ms Pollock.
Det är okej, raring.
Bara ett svimningsanfall.
Ganska vanligt för nån med din diagnos.
Jag tyckte att jag såg en gammal dam.
Jag är inte direkt oskuldsfull, men gammal är rätt hårt.
Inte du, nån…
Glöm det.
Jag är dr Georgina Stanton. Välkomna till Brightcliffe.
Förlåt för tidigare.
När du svimmade tog han upp dig och sprang mot dörren.
Det förstår jag.
Det går inte ihop.
Det verkar inte logiskt att lämna henne här.
Lämna henne här när hon är sjuk.
Lita på mig. Jag vet.
Det var så jag kände när jag förlorade min son Julian.
Jag skulle inte kunna prata med föräldrar i din situation
om jag inte hade varit en själv.
Förlåt, jag visste inte.
Det jag inte förstod när vi pratade om cancer
eller vilken dödlig sjukdom som helst.
Se på språket vi använder, stridens språk.
Vi ska bekämpa det här.
Vi ska kämpa med allt vi har.
Var modig för striden.
Och sen säger folk att de förlorade slaget.
Det är så bakvänt.
Jag fattar. Att prata om striden är aktivt, det är instinktivt.
Titta inte på det svåra.
Titta på alla blanka, vassa vapen som vi har utvecklat för dig att prova.
Brightcliffe handlar inte om strider.
Det handlar om tillåtelse att lämna slagfältet.
Att fokusera på att leva istället för att slåss.
Vi fokuserar inte på striden och absolut inte på att förlora.
Varje dag här är en seger.
Vi kan prata lite mer om du vill, Tim.
Kanske medan Ilonka avslutar sin rundvandring.
Jag…
Det vill jag gärna.
Det här är sovsalen.
Pojkar eller flickor?
Både och.
De delar inte rum,
men vi behöver inte sätta dem i karantän.
De här ungdomarna har att göra med mer än vissa vuxna.
Jag måste behandla dem som vuxna.
Det är Spence.
Spence, jag utnämner dig till mentor för eftermiddagen.
Jag var femma på listan. Vad hände med de andra?
Håll dig till det och gå inte vilse.
Det är som en labyrint här, mer som Vegas.
De vill inte att du ska veta vad klockan är,
eller att du kommer ut.
Före detta patienter på Brightcliffe, avgångsklassen -66. Alla är döda.
Döda och begravna.
Det beror på vem man pratar med.
Killen som visade mig runt är borta nu.
Han kallade det spökturen.
Tror du på spöken, nykomling?
Spelar det nån roll?
Det beror väl på dina karriärambitioner.
Jag håller tummarna.
Jag blir en nybörjarpoltergeist
när vi har glömt hur man jävlas med folk.
Kommer du?
Ja.
Gruppterapin är här inne. En massa terapier.
De här två gör nån new age-grej som kallas yoga.
Det är hindi för skitsnack.
Det är Natsuki, äggstockscancer, och Sandra, lymfom.
Sandra är galen i Jesus, på tal om skitsnack.
Hon blir konstig om man nämner peruken.
Jag dömer ingen. Vad som än funkar.
Vi alla väljer vårt gift.
Det här är mitt gift.
Ja, biblioteket är svårslaget.
Allt donerades från det lokala biblioteket innan det stängde.
Det är som ett riktigt bibliotek, lika svårt att hitta i.
Det har en kortkatalog och allt.
Men vänta tills nästa grej.
Amesh, ny tjej.
Hallå där.
Glioblastom.
Prosit.
-Jag heter Ilonka. -Fan.
Ilonka, hej. Jag är så glad att jag inte är ny längre.
Välkommen. Det är en utmärkt dag för mig.
-Amesh har varit här… -Två månader.
…två månader, och jag tror att han…
Två månader med skämt om den nya.
-Den ständiga nollningen. -Det finns ingen nollning.
Ingen nollning.
Men han tar upp det hela tiden.
Han frågar när nollningen börjar och vi säger
att det inte är ett studenthem.
Jag får inte gå på college. Jag ber inte om mycket.
Kunde åtminstone blivit nollad.
Varför kan du inte hålla med honom.
Du har inte sett henne i bikini.
Lydia är din.
Det är en gammal hiss. Jag har bara sett dem på film.
Bara en.
Vill du ta en åktur? Tryck på den b-knappen.
Ingen nollning, sa jag.
Jag tar en åktur.
-Vad finns i källaren? -Jag utmanar dig.
Nej, det gör han inte.
-Nej, det gör han inte. -Äntligen scheisse.
Kom igen. Jag fick cellgifter tre gånger. Det krävs mycket för att skrämma mig.
Vänta. Gör det inte. Gör det inte.
Åk inte ner dit.
Gör det inte.
Det är bårhuset.
Det tänkte jag inte på.
Det låter väl vettigt?
Jag skulle säga att hissen är besatt.
Hoppar på och av, åker upp och ner på natten av sig själv.
Nåt med ledningarna.
Den är gammal, men den går uppåt.
Vet du vad? Nu fattar jag.
Det här är ingen bra plats för nollning.
-Ja. -Det är bara elakt.
Påminn mig att tacka alla.
Det är vackert. Sluta inte.
Skrev du det?
Vet du, det gjorde jag.
-Är du ny? -Jag heter Ilonka.
Cheri, trevligt att träffas.
Jag vet inte mycket om musik,
men jag kan nästan garantera att hon inte skrev det.
Det är Cheri. Du måste se upp.
Passa dig.
En gång sa hon att hon var flygvärdinna.
Jag trodde på henne i mer än en dag.
Vi vet inte mycket om Cheri. Historien ändras hela tiden.
Det enda jag vet säkert är, att när hon kom,
kom hon med två flyttbilar och barnflickan körde en Bentley.
Allt hon har sagt sen dess är som bäst med en nypa salt.
Det är ditt. Eller, ditt och Anyas.
Hon skulle presentera alla.
Jag tror att hon skulle göra rundvandringen.
Men Anya är Anya.
Middagen serveras i uterummet klockan sju, om du orkar.
Annars kan du få den levererad.
Använd inte bäckenet.
De finns i alla rum av nån anledning.
De vill inte att man använder det…
Kom igen.
De är tydligen dekorativa.
Kom in.
Jag antar att du har bestämt dig.
För vi kan lägga väskorna i bilen,
vi kör hela natten och är hemma i morgon bitti.
Hur var det med dr Stanton?
Sanningen att säga var hon toppen.
Hon påminde lite om Maggie.
Jag skulle skjutsa dig till college, inte det här.
Det är inte så annorlunda.
Det finns Ivy League-vibbar här.
Se det så, om det hjälper.
Vad i helvete?
Vad gör du?
Förlåt, det finns en…
Jag heter Ilonka.
Sköldkörtelcancer.
Med… Lungmetastaser.
-Du är Anya, va? -Ja.
Ska du läsa alla?
Ja.
Jag skulle börja på college i höst.
Jag försöker hinna med kursplanen.
Fan.
Så det finns…
Det finns konstiga symboler under min säng med krita.
-Ja? -Vet du…
Vet du varför?
Rachel, antar jag.
Rachel?
Rumskompisen Rachel.
Hon gillade wiccanska grejer.
Mot slutet.
Vi behöver alla något, eller hur?
Ja.
Tio gram morfin för mig.
Jag fattar.
Inte nödvändigtvis wicca, men det ligger något i magiskt tänkande.
Det funkade inte för Rachel, hon är död.
Men varför inte lämna dem där? Kvitt eller dubbelt.
Annars kan poängen ändras.
Det var trevligt att träffas…
Ska jag gå till köket, eller…?
Nej, den är specialgjord.
De har pratat med läkaren om det,
men du kan ändra menyn om du vill.
Vi träffades inte ordentligt.
-Jag heter Sandra. -Ilonka. Trevligt att träffas.
Jag gillar ditt…
-Jag gillar ditt hår. -Tack.
Ditt också. Du ser fantastisk ut.
Jag heter Natsuki. Välkommen.
Hur länge har ni varit här?
-Fyra månader för mig. -Fem.
-Tre. -Tre.
63 dagar, 17 timmar och 11 minuter.
Du vet inte minuterna.
Sandra och Anya är sistaringare.
Ni har båda nästan varit här…
-Nästan sex månader? -Nästan sex.
Fler än sex. Jag har precis blivit antagen på nytt.
Jag fick min Dubbel-D.
Ja, jag måste göra det.
-Dubbel-D? -Dubbeldiagnos.
Fortfarande döende. Bekräftat.
Försäkringen betalar för hospis i sex månader.
Om man är kvar efter sex månader måste man göra en undersökning.
Är det här ett vårdhem?
Mina föräldrar sa att det var en internatskola.
De skulle inte kasta ut dig.
Dr Stanton skulle inte kasta ut oss.
Fast källaren har ett bårhus
är det ändå affärer.
Hur hamnade du här?
Jag hittade Brightcliffe själv.
Jag skickade en ansökan, gjorde en intervju med Stanton på telefon
och de sa att det fanns en plats.
Rachel var platsen.
Jag lärde aldrig känna Rachel.
Hon var en sur bitch när du kom.
Hela häxgrejen?
Hade cancern inte dödat henne
hade nån annan gjort det.
Gud förlåter henne nog för häxeriet.
Herregud. Rachel var wiccan.
Om hon var kättare hamnar jag i helvetet.
Bara Gud vet vad som finns i någons hjärta.
Jag vill tro att ditt är mer kärleksfullt än du låter påskina.
-Jaså? -Åh, nej.
Rachel blev riktigt mörk mot slutet.
Jag berättade inte vad hon sa.
Hon kände att nåt följde efter henne, som en levande skugga.
Varje gång hon vände sig om var han borta.
Du skrämmer inte mig, Anya.
Kvällen innan hon dog sprang hon in i vårt rum.
Jag vet inte hur hon sprang.
Hon var illa däran.
Hon sa att den nästan tog henne den gången
att hon kunde känna dess fingrar mot hennes tröja.
Att det var så nära.
Hon grät och grät.
Hon visste att hon inte skulle komma undan.
Inte igen.
Och nästa dag dog hon.
-Varför gör du alltid så? -Gör vad?
Det är läskigt nog ändå.
Du har väl inget att frukta? Du har Jesus på din sida.
Sandra, vet du vad det är?
Rachel tog mycket mediciner mot slutet.
Medicinerna gör sitt.
Man måste ta det folk säger med en nypa salt.
Folk ser spöken, hör röster.
Jag har hört tre eller fyra versioner av "Levande Skuggan"-historien
sen jag kom hit.
Hon var hög.
Slappna av, Sandra. Hon markerar att du är ett lätt byte.
Sa nån Mark? Släckning vid tio, nya tjejen.
Vandra inte runt. Okej?
Doktorn ger dig mycket spelrum, men säkerheten är ingen slump.
Därför råder det utegångsförbud.
Det finns bara en person i receptionen.
Om du ramlar i trappan, kanske ingen hör.
Dra åt helvete, Mark.
-Okej. Behöver nån nåt mer? -Det är lugnt.
Vad handlade det om?
-Ja. Spence hatar Mark. -Varför?
Han är ung, söt och rolig och han är inte döende.
Vad finns det att inte hata?
TRAPPOR
Du bjöd henne inte ens.
Direkt från mörkret.
Hon sov.
Dessutom är jag inte säker på henne.
Du sa det om mig.
Och jag hade rätt. Hälften av dina historier är gamla avsnitt av Doctor Who.
Jag önskar att du inte.
Vi har pratat om detta.
Det var innan jag hittade två flaskor av Stantons privata lager.
Mann ska inte blanda det med medicinerna.
Nej, du ska inte blanda det med lorazepam.
Sköt du ditt.
-Vad kan hända? Att jag dör? -Ja, precis.
I bästa fall svimmar du vid bordet
och mår skit i tre dagar.
Som förra gången.
Jag ska bara lukta.
Jag tar också ett glas, bara för att lukta.
-Jag med. -Ja, jag också.
Jag har redan känt lukten.
Vad säger du, Natsuki?
Jag vill höra nästa kapitel.
Jag med.
Var slutade jag?
Han gick hem efter konserten.
Jag gillar inte den här.
För helvete.
Ta inte illa upp, Natsuki, det är fint berättat.
-Tack. -Det är läskigt.
Dina är alltid läskiga.
Acceptera det. Jag lyssnade på änglaporr i tre nätter.
Där fick hon dig, Sandra.
Jag trodde att ni gillade min änglahistoria.
Okej.
Så för dem före och dem efter.
För oss nu och för dem bortom.
För dem före och dem efter.
För oss nu och för dem bortom.
Sedda eller osedda, här men inte här.
Sedda eller osedda,
här, men inte här.
Konserten är över, och han är på väg hem.
Han tänkte inte stanna så sent
men han hörde den konstiga musiken
som kom från bildrummet.
Han förväntade sig inte att det kom från det tomma klassrummet.
När han går hem, hör han det i vinden.
Han insåg att han inte kände igen gatan,
kände inte igen husen.
Men han gick här varje dag.
Det var muskelminne.
Det gick inte ihop.
Och sen samma melodi, så bekant, som om han kunde varje ton,
som han skulle få höra.
Så bekant.
Sen känner han sig iakttagen.
Inte från gatan.
Gatorna är tomma.
Nej, alla fönster.
Varenda fönster. Ramar in ett ansikte, som ett porträttgalleri.
Alla log och tittade på honom.
Han borde springa tillbaka samma väg som han kom.
Men musiken är tillbaka.
Den är i hans öra. Den är i hans huvud. Och sen ett annat ljud.
Är du vilse?
Du ser vilsen ut.
Jag…
Jag vet inte var jag är. Jag…
Jag vet inte var jag är.
Kan du peka…
Är du vilse?
Vänta.
Var inte lat.
-Är du rädd? -Skrämd är inte samma sak som rädd.
Vem som helst kan slå på kastruller bakom någons huvud.
Det är inte läskigt. Det är skrämmande.
-Och det är lat som fan. -Kanske.
Men när det händer,
frigörs en adrenalinkick, och…
Fan!
Kom igen. Skrämde du oss med en svarta katt?
Man gör det först. Inte i slutet.
Du har rätt.
Poängen är, förutom den hemlösa katten,
var gatan tom.
Minns du vad läraren sa?
Jag borde ha varnat honom för melodin.
Det du sa om hur viss musik tar sig in i huvudet.
Man kan inte låta bli att höra den när man har hört den.
Hur den fortsätter och hur hon försöker…
Vad fan var det?
Fan, nya tjejen, du kan lika gärna komma ut.
Fan.
Jag visste att du inte sov.
Jag trodde ingen fick gå ut på kvällen.
Det får vi inte.
Vad är det här?
Det är som en klubb.
Ge mig vinet.
Ta en klunk.
Det är bra.
Ta en klunk.
Jag kan inte. Jag tar mediciner.
Du tar paracetamol. Och vad?
Haldol? Du kan ta en klunk.
Drick smuggelgodset, så kanske du kommer med i klubben.
Glöm det annars, ingen åker gratis.
Kom igen. Hon är redan här.
Antingen är hon medlem i klubben
eller vittne för åklagarsidan.
Midnattsklubben.
Jag vet inte om det hette så från början.
Men det hette så när jag kom hit.
Smyger ni in på biblioteket, och…
Skapar spöken.
-Berättar historier. -Får spöken att låta bättre.
Om man berättar en historia föder man ett nytt spöke.
Det är allt vi är i slutändan.
Berättelser.
På tal om det,
Natsuki är mitt uppe i en riktig hyllvältare.
Den har pågått i tre dagar nu,
och den har urartat till en hög med hoppskrämmor.
Tyst med dig.
Klubben är mer än bara historier.
En ganska stor sak, faktiskt.
Hon har inte druckit vin.
Hon har inte berättat en enda historia.
Vill du vara med i klubben? Upp till bevis.
Berätta en historia och drick upp.
Som jag sa förut, ingen åker gratis.
Cheri åker faktiskt gratis.
Jag tänkte säga det.
Cheri har inte berättat en enda historia på tre månader.
Jag jobbar på det.
Redigerar och fixar efterproduktionen.
Det säger pappa hela tiden.
Han är en känd filmproducent.
Cheri är full av historier.
Men aldrig på klubben.
Men förutom Cheri, åker ingen gratis.
Vad för slags historia?
Inga regler, men det verkar finnas ett tema.
Vi försöker skrämma skiten ur varandra.
Inte alla.
De intressanta i alla fall.
Det är lätt.
Att skrämma nån som redan har fått sitt livs värsta nyheter.
Vi är en tuff publik.
Vad sägs om det här?
Historier om en ung kvinna som fick veta att hon var döende.
Dra åt helvete.
Tråkigt. Vi undviker sånt. Det är en liten repertoar.
Det är inte som ni tror.
Hon hette Julia Jayne.
Hon föddes 1951 i Lewiston i Idaho.
Hon träffade Nathan första året i high school.
Det var den sortens kärlek
när alla kärlekssånger plötsligt handlar om en själv.
1968 var året hon blev kär.
Samma år fick hon veta att hon hade sköldkörtelcancer.
Högst ett år.
Julia var 17 år och bodde med sin mormor,
som var så gammal, att hon knappt var sig själv.
Tyroidektomi, metastaser, strålning,
till slut fanns det inget annat val.
Hon hamnade på ett hospice.
Ett privat hospice för att vänta ut det.
Den 20 maj 1969.
05-20-1969, 05-20-1969.
Hon var besatt av datumet.
Den 20 maj 1969.
Ett år efter diagnosen,
datumet som hon trodde var slutet för henne.
05-20-1969.
Hon saknade Nathan av hela sitt hjärta,
ibland sent på kvällen,
svor hon på, att hon hörde honom ropa på henne.
Julia!
Nästa dag kom inte Julia till frukosten.
De sökte igenom hela huset, men hittade henne ingenstans.
-Julia! -Julia!
Ännu en dag och en polisanmälan görs.
Julia Jayne gick i sömnen.
De var oroliga att hon hade vandrat ut på natten.
I värsta fall, för nära klippan, ner i havet.
Dagar blir till veckor och en månad senare…
När de frågade var hon hade varit, sa Julia…
Jag lämnade aldrig huset.
När hon kom tillbaka började tumörerna krympa,
och sen försvann de på nåt sätt.
Ryktet spreds att hon skulle lämna stället.
Prognosen förändrades. Hon skulle överleva.
Men innan hon lämnade hospicet, en sista sak.
09-14-1970.
11-25-1971.
Julia, läkaren vill träffa dig.
02-06-1989.
Det verkade vara rena rappakaljan tills…
…den 14 september 1970.
09-14-1970.
Den unga kvinnan dog i sin säng.
Den 25 november…
-11-25-1971. -…ett år senare,
gjorde den unge mannen också det.
Och sjukvårdaren som hade hjälpt Julia till bilen
dog i en bilolycka den 6 februari 1989.
02-06-1989,
02-06-1989.
Julia Jayne var som alla andra efter att hon försvann.
Hon visste inte sitt utgångsdatum, men…
…hon verkade vara dömd att känna till alla andras.
Så?
Vad hände?
Klubben handlar om mer, sa ni.
En stor sak, sa ni.
Vad är det?
Berätta, så kanske jag berättar klart.
Okej, nykomling.
Det finns ett slags avtal.
Som en pakt.
Som går tillbaka till klubbens start, när det nu var.
Vi berättar inte bara historier här.
En av oss kommer att dö först.
Och troligen snart.
Jag hatar när du säger så.
Den första av oss som kolar har ett stort jobb att göra.
Ett slags ansvar.
Att göra allt de kan för att nå ut från andra sidan.
Att berätta vad som väntar.
Så…
…har nån dykt upp?
Har nån fått ett tecken?
Ja. Vi har bevis på livet efter detta.
Det hände för några veckor sen.
Nu träffas vi av gammal vana.
Jag menar, det har jag.
Jag har sett tecken.
Du är full av skit.
Så ni tänker helt fel.
Vad händer efter döden?
Ni vet inte ens var ni står.
Det finns så många historier om det här huset,
om folk som trodde att de skulle dö, men inte gjorde det.
Jag kan berätta de historierna.
Historier för en annan kväll om jag får.
Jag kan ingå er pakt.
Om det är jag, om jag dör först…
…ska jag stå emot slöjan
och jag kommer att skrika och tjuta tills ni hör mig,
och skrika sanningen.
Jag lovar.
Du behöver inte vara så dramatisk.
Det var en bra historia. Hittade du på?
Det gjorde jag.
Du kunde ha blivit författare.
Det kan jag fortfarande bli.
Men allt är väl inte påhittat?
Vad menar du?
Det är just det.
De andra trivs här, men de förstår inte riktigt.
De tar sig inte tid,
de tittar inte så länge på bilderna.
Jag vill inte tänka på det, men jag är annorlunda.
Jag har tittat på bilderna i timmar.
Jag tänker på människorna och tittar på deras namn.
Namn som Julia Jayne.
JULIA JAYNE
Hur mycket av det var sant?
Jag hittade historien när jag forskade om sköldkörtelcancer.
Hon hade det och var här i Brightcliffe,
avgångsklassen -68.
Polisrapporterna är också äkta.
Hon försvann, men bara i en vecka,
och hon kom tillbaka
och hon gick in genom dörren i full återhämtning.
Hon sa att det var på grund av det här stället
att hon hittade nåt här som botade henne.
Hon kan vara vid liv nånstans.
Du valde inte det här stället på måfå, va?
Du är här på grund av den historien.
Det finns så mycket mer här än ni vet.
Vi kanske kan ta reda på det tillsammans.
Ja, du har rätt. Det är därför jag är här.
Jag tänker överleva.
Ja.
Vi borde…
Vi borde nog gå upp igen.
Ifall nattsköterskan går sin rond.
Jag stannar en stund.
Tar en ordentlig titt,
tillbringar en minut med kidsen.
Okej. God natt.
God natt, Kevin.
Undertexter: Carita Koro