Jdete moc rychle.
-Jaké číslo pokoje říkala? -Dvanáct. Pokoj 12.
-Podle mě říkala 10. -Slyšel jsem osm.
Říkala 12.
Vrátím se a ověřím to.
-Mám se tam vrátit? -Ano, běž.
Jsi sarkastická?
-Ten taxikář byl idiot. -Je mi to líto, Shirley.
Můj bože.
Je to špatné, že Abe?
Tati, dojdeš pro kávu? Kdo chce kávu?
-Všichni chtějí kávu. -Ano, dojdu pro kávu.
Co říkají?
-Zemře. -To neříkali.
Říkali, že nejspíš zemře.
Pořád dělají testy. Hodně testů. Ale zatím se nic neví.
Když se nic neví, tak umírá.
-To nevíš. -Víš něco, co já ne?
-Ne. -Cikánská věštkyně
ti předpověděla budoucnost?
-Mami! -Seděla jsem tu,
když doktor říkal, že naprosto stoprocentně umře.
Miriam. Nemám s sebou peněženku.
Nikdo kafe nechce.
Tak proč jsi mě tam poslala?
Prostě zůstaň u Shirley a nemluv.
Ale kam to jdete?
-Hned jsme zpátky. -Přinesli byste mi kafe?
-V pořádku? -Zabil jsem ho.
-Zabil jsem svého otce. -Joeli, ne.
-Ano! Jsem jako ten... Kdo to byl? -Kdo byl kdo?
Ten chlápek v Bibli.
To nevím. Abrahám?
Ne. Skoro zabil svého syna.
-Absalom. -Ne. Nezačínalo to na „A“.
-Oidipus? -To není z Bible.
-Zabil svého otce. -Vzal si matku.
-Jinak jsem jako on. -Joeli.
Co se stalo?
Přišel do klubu a měl ty kostýmy,
-ananas a mrkev. -Já vím.
Mohly to být hrozny.
Aby Esther neutekla,
-svážeš je... -Přeskoč to.
Jasně. Řekl jsem si: „Je tu, je šťastný, řeknu mu o Mei.“
-Co jsi řekl? -Byly to nervy,
a tak jsem to na něj vysypal.
Smotal jsem slova Číňanka a těhotná.
Měl jsem vybalit zatím jen jedno.
Nemyslím si, že za to můžeš. Vážně. To já.
-Co? -Zabila jsem Moisheho.
Ne, nezabila.
Řekla jsem, že mu nezaplatím
a on řekl, že dostane infarkt.
-Kdy? -Před dvěma týdny.
Pomalý infarkt.
Možná jsem na to zadělala,
načala ho a ty jsi ho dorazil.
To mě uklidnilo.
-Nezabils ho. -Ty taky ne.
Maisel. Žena je hysterická.
Měl bych...
se tam vrátit a vyslechnout, jak nic nevědí.
Trvá to, než se vrátí.
Myslím, že je to pokoj 12. Jak mu je?
-Nevíme, je v bezvědomí. -V bezvědomí?
-To mě mrzí. -Díky, brácho.
Ne, myslím...
-Zabil jsem ti tátu. -Co?
To ty peníze.
Kdybych je neztratil...
-Archie. -Tím to začalo.
Za to nemůžu. Tak vás jen poplácám po rameni.
Uklidni se. Je hezké, že tu jsi.
Mám to říct Shirley?
-Udělám to. -Tudy se jde na dvanáctku?
Volal jsem už před hodinou.
-Kde jsi byla? -Na Yankees.
-Proč? -Protože v tom vzkazu bylo:
„Běž na Yankees.“
-Musím si pořídit lepší slovník. -Jak mu je?
Nevím.
Bude v pohodě.
Počkat, co se stalo? Co se to stalo?
Dneska bude spousta akce.
Doktore!
-Sežeňte doktora. -Proč?
-Co se stalo? -Abe.
-Vrať se. Vše je při starém. -Zdálo se mi, že zvoní smrt.
Jen ti upadly klíče.
No tak, tati. Podržím ti ty klíče.
Úžasná paní Maiselová
Abe, Zelda a já jedeme k Shirley domů
pro nějaké věci.
Zkus si odpočinout, Shirley.
Díky, že tu můžu přespat, Abe.
Ten dům,
bez Moisheho...
Můžeš tu zůstat, jak dlouho chceš.
Chtěla jsem si ověřil, že funguje, kdyby volali.
Můžeš si se mnou sednout a dívat se.
Udělám nám drink.
Drink bych si dala.
Víš, máme s Moishem krásná místa na hřbitově.
Přímo nad nimi je strom
a Moishe tam koupil lavičku, aby se lidé mohli posadit.
Posadit? Jistě. Jistě.
Zaplatil taky balíček s údržbou,
takže zaměstnanci hřbitova musí týdně sekat trávu
a vyměnit vodu ve vázách.
Máte s Rose taky svoje hroby?
Viděla jsi někdy Zónu soumraku? Je to skvělý pořad.
Ne.
-Běží to teď? -Ne.
Ne, teď ne. Sakra.
Měli byste si s Rose vážně pospíšit
a ty hroby si zajistit.
Přeci nechcete, aby to pak zařizovali děti.
Jak znám Miriam, chtěla by ti pořídit vtipnou rakev.
Třeba ve tvaru trojlístku.
Nebo schwanzu.
Představ si to.
No, teď už to vidím.
Moishe si přeje nekrolog v New York Times
stejně jako Albert Einstein.
Měl opravdu krásný nekrolog.
Kdo ho asi psal?
Nikdy jsme... Nikdy jsme nebyli v Turecku.
V Turecku? Proč v Turecku?
Náš instalatér byl z Turecka.
-Co budeš dělat, když Rose umře první? -Co?
Ne, já určitě odejdu jako první.
Myslím, že Bůh je kruťas,
nemyslíš?
No, vlastně si myslím, že Bůh je
spíš brilantní marketingový tah.
Je kruté, že lidé vědí, že zemřou.
Je to jako když ti někdo řekne konec filmu, než si ho pustíš.
Jak zábavné může být koukat se na Casablancu,
když víš, že Ingrid Bergmanová neskončí s Humphrey Bogartem?
Žádné stepování,
žádní skřítkové.
Jedna píseň a Bogart odejde s tím chlápkem, co se kamarádí s nacisty.
Je to velice přeceňovaný film.
Když unesli mého dědečka...
Počkat. Tvůj děda byl unesen?
-Ano. -Kým?
No, nejdřív jsme si mysleli, že anarchisty,
ale zjistili jsme, že to byli Ubramawitzovi ze sousedství.
Proč?
Kdo ví, co to ty kluky napadlo.
Každopádně, než se nám vrátil,
když moje babička myslela, že se už nevrátí,
řekla: „Má štěstí.
Zemřel se všemi svými zuby.“
To je to nejlepší, v co můžeš doufat,
Že zemřeš se všemi svými zuby.
Abe...
Jen chci, abys věděl,
že když Rose odejde první,
budu tu, abych pomohla.
Díky, Shirley.
Susie Myersonová a společníci.
Můžete mluvit rychleji?
Máme jen jednu linku, takže zatímco s vámi mluvím,
nikdo se nedovolá.
Pracuju na tom, Dinah.
-Děti jsou tady? -Ano.
Musíš mě varovat, abych neřekla „do prdele“.
-Děti jsou tu. -Do prdele.
Zavolá vám zpátky.
-Chci vědět, kdo to byl? -Ne.
Susie Myersonová a společníci.
-Vyberte si kartu. -Ne, nevyberu.
Fajn.
Jen zkouknu vaší peněženku.
-Má i další kluky. -To nejsou kouzla.
Za to je pět až deset let.
Ne, když si máte vybrat kartu.
...Dinah Rutledgeovou.
Máme sfogliatelle.
-Necítím kafe. -Nashle.
Dinah, to si beru osobně.
-Dinah? -Udělej si ho sám.
Susie Myersonová a společníci.
Ano, staráme se o něj.
-Mluví o mně. -Něco dělám.
Koukneme s paní Myersonovou do kalendáře.
Koukněte. Zavolám zpátky.
Měli byste mít druhou linku.
Polib si, Franku.
-Počkat, jsou tu pořád děti? -Jo.
Sakra práce.
-Susie Myersonová a společníci. -Dinah!
Vydržte, prosím.
Copak, Maggie?
Telefonát kvůli tomu kouzelníkovi.
-Dělá narozeninové oslavy? -Vydrž.
Vydržte.
Dělá Alfie narozeniny?
Jen pro Billyho Wildera.
Miluju, když o mně mluví, jako bych tu nebyl.
Ne, vážně.
Až tu budou mít další židli,
náš vztah skončí.
Co, když zaplatí cestu a oběd?
Nevím, na co se koukáš.
Nepřinesl jsem je pro tebe.
Nepůjde to, Maggie.
Nevěděla jsem, že si kouzelník takhle vybírá.
Maggie pro tebe dělá?
Když se sem nedovolají,
volají tam. Ty znáš Maggie?
Znal jsem jejího šéfa. Maluje domy.
Myslel jsem, že je instalatér.
Susie Myersonová a společníci.
Tady Midge. Potřebuju mluvit se Susie.
Čau. Nic pro tebe nemáme,
řeknu, že jsi volala. Pa.
Dinah, počkej.
Co to máš v puse?
Nejsem práskačka.
Jsem na ni pyšnej.
Dinah!
-Jo? -Florenz Ziegfield volá,
je to moc důležité.
Dobře, pošli to sem.
-Florenz Ziegfield je na drátě. -Jsi si jistá?
-Jsem si jistá. -Nesvítí to.
-Druhá linka. -Žádnou nemáme.
-Linka od hadrů. -Co?
Pojď sem. Musím zvednout telefon.
Jak to myslíš?
-Nejsi na tom telefonu? -Myersonová a spol.
Není Florenz Ziegfield mrtvý?
Jo, od roku 1932.
Kouknu na to, jaké to bylo datum?
Máme tu skvělý systém.
Tady Susie Meyersonová.
Tak ty na mě nemáš čas?
-Miriam? -Ano.
Tak Ziegfield nežije.
Jistě, viděl jsem tělo.
Joelův otec měl infarkt.
Mohla bys za mě poslat někoho
do klubu na záskok?
Vydrž. Jamesi.
Chceš zaskočit ve Wolfordu?
Snadný prachy, polonahý holky.
Slíbilas, že nebudu dělat čučky.
Řekni mu, že to slyším.
Nevadí.
Mrzí mě to s tvým vůbec ne tchánem.
Budu to říkat pořád dokola.
-Děcka tu pořád jsou? -Jo.
-Kur... Jo. -Susie.
KENNEDY VÍTĚZÍ
-No? -Beru si noční.
Nedrží saxofon ani jointa.
Nemám názor.
Najdi ho.
Když vyhraje Nixon, stěhujem se.
Mám regulované nájemné. A ty?
Tady mu to sekne. A tady ještě víc.
Tady je prostě rozkošnej.
A co Nixon?
Mluvila jsem o Nixonovi.
Jdi ode mě.
Musím myslet na kvakery.
-Jdi pryč. Až do Hobokenu. -Fajn.
Chci, abyste napsal nekrolog Moishemu Maiselovi,
majiteli firmy Maisel a Roth.
Je to splněný americký sen,
podnikatel v oděvnictví. Říkal jsem vám o těch 13 židech.
Proč ne? Albertu Einsteinovi jste ho napsal.
Moishe dal nový typ gumy do jeho pánských
ultra prodyšných slipů.
Einstein změnil teoretickou fyziku a astronomii,
a nahradil tak 200 let starou teorii mechaniky,
kterou vytvořil Isaac Newton.
Ale díky Moishe Maiselovi vaše varlata dýchají.
Jste Newyorčan. Musíte vědět, jaké to v létě je.
Promiňte. Proč tu jste?
Jsem Abeova osobní sekretářka na půl úvazku. Zapisuju. Vy?
-Pracuju tu. -Co děláte?
Spoustu věcí.
Teď zrovna archivuji.
-Vidím. -Zapisovala jsem pro Abea.
-Ale teď má vás. -To má.
-Na půl úvazku. -Teď.
Plný úvazek.
Fajn, ruším svoje předplatné.
Budu číst ten mastný výtisk v knihovně.
Pořád se ptal: „Čím se proslavil?“
„Čím se proslavil?“
Jako by měřítko byl počet lidí, kteří ho znali.
Mickey Mouse, známý antisemita,
může mít nekrolog v New York Times, ale Moishe ne.
Klid. Zavolám Simonovi Melmanovi do Timesů.
Isobel, zavolejte Simona.
-Dobře. -Simon je můj dobrý přítel
a dluží mi pár laskavostí.
Tři sta dolarů a snoubenku.
Mám ho. Přepojuji Gabea Wollinskiho.
-Simone. Gabe. -Řekni mu o těch židech.
-Potřebuju laskavost. -Třináct.
Potřebuju nekrolog pro přítele.
Ti židi, ti židi.
-Co? -Řekni o těch židech.
Dějiny nebo... Jo, ne, Simone, jsem tu.
-Ten muž je... -Moishe Maisel.
Moishe Maisel. A byl...
v oděvním průmyslu.
-Roth není. Moishe si ho vymyslel. -Jasně.
-Nikdy nebyl v Turecku. -Co?
-Měl tureckého instalatéra. -Keve, drž ho.
Ano, jsem tu.
Já vím, ale je to laskavost.
Přebral jsi mi
Dianu na mojí oslavě narozenin.
To teda jo, ty posranej zrádce.
To nejmenší, co můžeš udělat, je poprosit u vás někoho,
ať to napíše
a vrátit mi mých 300 dolarů.
Fajn, naser si.
Všichni poslouchejte.
Simone Melman
je odteď persona non grata.
Neznáte ho a nevíte, kdo to je.
Je Nikolaj Chochlov a my jsme Rusko.
A tohle jsou titulky.
Jestli s tím máte problém, smůla.
Promiň, nepomůžu ti.
Asi nezbývá nic jiného, než že to napíšu sám.
-Dodie? -Ano, Abe?
Čistý papír, prosím.
V jakých novinách?
Tady, v Hlasu Village.
Nemáme nekrology.
Tak to bude krátký informativní článek o muži, který zemřel.
Dodie, do práce.
Šprtáš na zkoušky?
Tihle doktoři říkají jen samý kraviny
a odejdou, než se stihneš zeptat.
-Bagel. -Pokaždé přijde jiný.
Nemůže odpovědět za minulého,
-protože má jiný obor. -Kousej.
Termíny, kterým nerozumíš,
mluví rychle a odejdou,
tak mám knihy od Mei.
-Zapisuju si to a hledám. -Kafe.
Ale neznám ta slova, tak píšu foneticky.
Píše se to jinak
a nemůžu to najít.
Vím jen, že to, že měl táta infarkt,
je spojené se srdcem.
Díky.
Žádné změny?
-A čím déle je mimo... -Ne, sněz si bagel.
Hele. Vidíš to?
-Východ. -Červený drak.
Jo, už to hrají hodiny.
Zelený drak.
-Mei rozptyluje mámu. -Mahjong!
Chtěla v nemocniční kuchyni vařit polévku.
Zavolali policajty, takže...
-Potřebuju prachy. -Co?
-Obrala mě. -Děláš si srandu.
Vypadám tak?
-Nechala jsi jí vyhrát? -Ne.
Ta ženská je žralok.
Jsem skvělá hráčka mahjongu.
Celé naše generace hrajou skvěle.
Moje rodina má mahjongovou hernu
a ona se mnou vytře podlahu. Čau.
Bagel?
-Tady. -To je všechno?
Potřebuju víc.
-Víc nemám. -Je tam vklad 20 dolarů.
Vydrž. Možná mám něco v bundě.
Dr. McGuire, hlaste se prosím na ambulanci. McGuire na ambulanci.
Bagel?
Díky.
Je hezké, že bavíš Shirley.
Řekl ti Joel, že volali poldy?
Ano.
Taky mi řekl...
Nebuď na něj naštvaná, ale Joel... Vím, o té situaci.
Možná bychom si měly promluvit.
Na to je už trochu pozdě.
Jinak promluvit.
O fungování.
Cože?
Víš, se mnou a tebou, Joelem a dětmi.
Přeci, budeš... Budou, no víš...
-Očividně nevím. -Mei.
Žijí se mnou, ale budou hodně i s tebou.
Teď budou mít sourozence
a musíme probrat pár pravidel.
-Jako třeba? -Jako
-že nechci, aby ti říkali „mami“. -Já taky ne.
-Nějak ti říkat musí. -Proč?
Proč?
Co, když se zamknou v koupelně,
a budou chtít pomoc?
Proč by tam byli?
Čas na koupání.
-V mojí koupelně? -Mei, no tak.
Jsou tvoje.
-Ale budou s tebou. -Proč?
-Bude tvůj víkend. -Na co?
Abyste si je vzali. Jsi manželka jejich otce.
Nebo nejsi?
Telefon pro Midge Maiselovou. Telefon pro Midge Maiselovou.
-Hlaste se na sesterně. -Omluv mě.
-Haló? -Musíš se vrátit.
-Můj tchán je... -Já vím.
Je to smutné, ale celé jsem to kvůli tobě změnil.
-Boise. -Vidím se v záchodě,
je tak čistej a krásnej.
-Super. -Koupil jsem to ovoce
a ty deštníky a tampony.
-Ty lepší? -Ano, ty lepší.
Ty nejlepší.
Všechno jsem to pro tebe zařídil
a je tu plno ženských, co teď chtějí tebe.
Ty tu nejsi a ony zuří.
-Promiň. -Máme nový drink.
-Jo? -Je růžovej a perlivej.
Zapálíš ho a je to paráda. Jmenuje se „Bývala jsem chlap“.
Koukám, že je to dramatické.
Prosím, vrať se.
Dala jsem Bunny, Mitzi a Glorii pár skvělých vtipů.
Jak to šlo?
„Na dveřích máme novou cedulku.
Na jedné straně se píše: ,Máme otevřeno, prosím vstupte.ʼ
A na druhé straně se píše, ,Promiňte, otevřeno.ʼ“
Nechápu to.
To se tam nepíše.
Vidím to tady,
-„Promiňte...“ -Oblečeno.
Píše se tam „Promiňte, oblečeno.“ Jako že nejsme nahé.
Dobře.
A na druhé straně se píše, „Promiňte, oblečeno.“
Pořád to nechápu.
Za tohle fakt děkuju.
Boise, slibuju, že přijdu hned, jak to půjde.
Už musím jít.
Bože můj, vrátila ses. Vrátila, že jo?
-Jen jeden set. -Fajn.
Pak se vrátím do špitálu.
Ano, skvělé. Díky. Hele.
Co říkáš?
Moc pivoněk, co?
Uklidni se, Boise. Běž do něčeho praštit.
Zatracenej Boise.
Mitzi, už nic, je zpátky!
Dobře. Zeptej se jí, v čem byl ten vtip.
Jen abys věděla, všechno šlo bez tebe v pohodě.
To ráda slyším.
-Za co jsi? -Za tebe.
Jako koukat do zrcadla, co?
Díky!
Skvělé publikum.
Je krásné tu být.
Vážně. Nemáte ani ponětí.
V rodině máme menší drama.
Můj bývalý tchán měl infarkt.
Je v bezvědomí a nevědí, zda to zvládne.
Díky.
Tam nahoře máme fanouška nejisté smrti!
Pěkné. To se máte, pane.
Užijte si šachy s Rozparovačem.
Každopádně, posledních pár dní
jsem nedělala nic jiného, než nosila kávy v nemocnici Beth Israel.
Až tu skončím, vracím se tam
a strávím další noc sledováním toho, jak se muži mého života hroutí,
zatímco jedí želé.
Je to vlastně znepokojivé.
Vždycky nám říkali: „Jsi tátova holka.“
„Táta tě ochrání.“ „Počkej, až se táta vrátí domů.“
V nemocnici se táta změní v desetiletou holku,
které žába zničila šaty.
Jo, můj táta, intelektuál,
emoce vždycky drží na uzdě
a nesnáší nemocnice.
Nesnáší ten zápach v nemocnici
i to, jak vypadají.
Když se mi narodila dcera,
musela jsem ji držet u okna,
aby ji viděl.
A pak tu máme mého manžela.
Vlastně exmanžela.
Ale pořád
mezi námi něco je.
Už jsem ho viděla emocionálně vyčerpaného.
Když se Brooklyn Dodgers přesunuli do Kalifornie,
byl neutěšitelný.
Seděl po tmě, jedl čokoládu,
psal milostné dopisy Sandymu Koufaxovi.
Snažil se vypadat statečně, ale zhroutil se u stánku s hotdogy.
Choval lahev s hořčicí,
opakoval obsazení mistrovství roku 1955,
pořád dokola.
A pak je tu můj tchán.
Tvrdý.
Hrdý.
A moje tchýně mu zastřihuje vousy, takže jestli...
Až se vzbudí,
může jít rovnou do práce.
Je těžké vidět muže vašeho života, jak se bojí.
Když jsou muži mimo, ženy všechno obstarají.
To není neobvyklé, nebo ano?
Ženy by mohly krvácet z hlavy
a uspořádaly by party, když už jsou pozvánky poslané.
Nikdy nad tím takhle nepřemýšlíme.
Prostě jen
předpokládáme, že podporujeme lídry.
I v nemocnici, kde vidíte doktory.
Samí muži,
brousící velmi rychle z pokoje do pokoje.
„Jsem důležitý.
Mám pero.
Kouknu na kartu. Dobrá karta.
Podepíšu kartu.
Jsem Bůh. Nemůžu se zdržet.
Musím zkouknout pár žlučníků.“
Když strávíte pár dní v nemocnici, začnete si všímat
sester.
Sestřičky nikdy z pokoje neutíkají.
Vymění vám bažanty,
naberou krev,
zavedou čípek.
Nepodepisují kartu,
nemají pero,
ale obejmou vás, když brečíte.
Takže, co to znamená?
Jsou ženy důležitější, než Bůh?
Co když zjistíme, že tu velíme od začátku my?
Jen nám
to nikdo neřekl.
Nevím, co říkám.
Jen...
nechci, aby ten muž zemřel.
A teď pár koz a zadků!
Čeká tam Johnny od jevištních dveří.
-Co? -Tam.
To je překvapení.
Byl jsem kousek odsud a řekl si, že se stavím.
Slyšel jsem o zdejší kávě.
No,
tak vítej.
-Ne... -Čau, Lenny.
Ahoj.
Čau, Lenny.
Hezká kravata.
Znám je z židovské školy.
Musím jít.
Viděl jsem show.
Bylo to skvělé.
I dělníci to oplakali.
Díky.
Jsi naštvaná.
Ne, nejsem.
Byl jsem idiot.
Omlouvám se.
Zapomněla jsem na to.
Pořád tak naštvaná.
Lenny, prosím.
Odpusť mi.
Právě probíhá Haydnův koncert
s dobovými nástroji,
kamarádi tam chtějí jít.
Přivedl jsem je sem, abych mohl škemrat.
Už se mnou nepromluví.
Ten koncert znám.
-O nic nepřijdou. -Prosím.
Takže,
Carnegie Hall.
Ano.
Velice brzy.
Být tebou, zjistím kdy přesně.
Dobrá rada.
Lenny, na bar.
-Můžeme? -Jdeme.
Je to vzrušující.
Jsou to lidé na úrovni,
ti z Carnegie Hall.
Dali mi nóbl hotelový pokoj,
se zdmi v mé oblíbené barvě.
To je jaká?
Modrá.
Je to modrá?
Kdo ví?
No, ty.
Dobře.
Ignoruješ to podstatné.
Lidé z Carnegie Hall
natřeli pokoj,
pokoj, kde budu maximálně čtyři dny, kvůli mně
na modro.
Kvůli mně, hrozbě americké slušnosti,
už od nahrávek Mantovaniho.
Jsem dost důležitý, na předělání pokoje.
Prosím, buď ohromená.
Jsem ohromená.
Dobře. Další důvod, proč jsem tu je...
Volal mi člověk od Tonyho Bennetta.
Bude dělat pět večerů v Copě,
chtějí, abych mu předskakoval. To je sen,
protože je to ten nejhodnější chlap na světe a taky
se jeho řemeslnému servisu nedá věřit.
Nemůžu to udělat, protože jsem v Carnegie Hall.
Namalovali ti pokoj v hotelu.
Takže jsem doporučil tebe.
Řekl jsem jim o tvém humoru
a oni opravdu...
Co to bylo?
Hej, co se děje?
Jaké jejda?
Obávám se...
Nikam nejdete. Půjdete se mnou.
Jo. Dělají tu razii.
-Vážně? -Musíme jít.
-Bože! -Všichni ven!
Dallas, Sunshine, Bubbles, běžte!
Beru knihy.
-Obě dvě? -Jo!
Padejte odsud.
Bunny, Mitzi, pohněte!
Už mě unavuje, jak mi každý říká,
co mám dělat, kam jít, co je vtip.
Nemám náušnici.
Je tu razie!
Co budu dělat bez náušnice?
Dvě uši. Mám dvě uši.
Dolů. Jdeme. Jdeme.
Zapomeň na to peří...
-Midge! -Nemůžu najít svoje věci.
Kup si nový, běž!
-Pojď s námi. -Ne. Dneska hraju na Titanicu.
Jdi!
Běž, běž, běž! Honem!
Boise!
Moje boty, moje nohy. Je zima.
Je hrůza být s tebou na útěku.
Nechceš mě nést?
Nést tě?
Hodit mě přes rameno.
Jsem snad Santa? Jsi mladá, silná žena.
Co s tím?
Řekni mi, co dělá Castro.
Dej si to na hlavu!
-Kam jdeme? -Do úkrytu.
-Zaplatíš to? -To je sněhová bouře.
Z něčeho žít musí.
Třeba je to jeho koníček.
Kdybych měla kabelku, zaplatím.
To já taky.
A co peklo?
Na to nevěřím.
Jestli se pleteš
a peklo existuje, teď se rozhodlo.
Jestli peklo je, budu hlavní hvězda.
Kam jdeme?
Jak je? V pohodě?
Deset minut venku.
Mám zavolat kadeřníka? Kněze?
Je mi fajn.
Je to tu hezké.
Carnegie Hall.
U B. Altmana mají slevy.
Škoda, že nemám i zaměstnaneckou slevu.
Dej to sem.
Dobrý večer, pane Bruci.
Ošklivé počasí.
Přesně tak.
Slyšíš to? Pane Bruci.
Když jsi v Carnegie Hall, jsi pan Bruce.
Dobrý večer, pane Bruci.
Až po tobě.
No?
Co na to říkáš?
Moc hezké, pane Bruci.
Carnegie Hall.
Takže,
drink, jídlo, něco savého?
Ručník, prosím.
Promiňte, holky.
Nemělo to tak skončit.
Mluvíš s botami?
Ne.
V pořádku.
Popovídám si se svou náprsenkou.
Náprsenkou? Jako...
Ano.
-Ne... -Ne.
Pěkný.
Nejvtipnější kus oděvu, co mě napadl.
Máš bezpečný odstup?
Zdvořilý odstup, řekl bych.
Bojíš se mě, protože mluvím s botami?
Mužům to přijde atraktivní.
Myslím, že mužům toho na tobě přijde atraktivní opravdu hodně.
Můžeš si do toho křesla sednout.
Je mi fajn.
Vypadáš jako chodec na laně.
To...
Mám na sobě...
Je mi dobře.
Co máš?
Co máš na sobě?
Korzet na vystoupení.
Máš korzet na show?
Ano.
Jak se liší od, řekněme,
tvého korzetu k zubaři?
Je vyšší šance, že se udusím.
Taky je hezčí.
Jo.
Ty pěkný tě vždycky chtějí zabít.
No, teda.
Co?
Neplánoval jsem to.
-Dostat mě sem? -Nevinen!
Zavolej Royovi Cohnovi.
Chceš říct,
žes nezajistil sníh
a nezorganizoval po mém vystoupení razii?
Nejsem dost důležitá na tohle všechno?
Ty...
jsi důležitější, než Bůh.
Poslouchal jsi.
Tebe?
Vždycky.
Midge.
Ano?
Musím vidět tvůj korzet.
-Lenny! -Promiň.
Pozoruji stav lidí okolo,
Bůh mě tak stvořil.
Dobře.
Když to uděláme...
Když si sundáme oblečení
a budeme dělat ty věci
v tomhle modrém pokoji...
Nevím, kam tím míříš.
Potřebuju, aby ses na mě podíval a slíbil mi,
že nikdy,
nikdy nezapomeneš,
že jsem opravdu velice
vtipná.
V první řadě.
Myslím to vážně, Lenny.
Budu se při tom celou dobu smát.
Slibuju.
Staré přísloví říká
Jo.
Mám úplně stejný.
Lhal jsem.
Budu se smát až na konci.
Ne!
Hned se vrátím.
Haló?
Tohle je učebnicový případ času, kdy se to nehodí.
Dobře.
Sbohem.
Takže očividně,
když jsi pan Bruce, znamená to,
že musíš zaplatit po razii všem kauce,
tak jsem si říkal...
To se tě netýká.
Lenny, co?
Netrap se tím.
-Ale... -Nic se neděje.
Přísahám.
Teď se oblíkni, dojdeme pro ně
a vezmu tě na příšerné čínské jídlo, dobře?
Abe! Abe! Nevěděla jsem, že tu ještě jste.
Někdo před chvílí volal,
prý musíte jet do nemocnice.
Co? Kdo?
-Nevím... -Je mrtvý?
-Bože můj! -Nevím, máte si prý pospíšit.
Ukousnu ti prsty, Isobel.
Nejsem Isobel, Dodie, jsem Abe.
Abe!
-Kolik je hodin? -Hodně.
Musím do nemocnice.
Měla byste jít domů.
Díky za pomoc. Jste jako Sancho Panza.
Hovor pro doktora O'Connella.
Doktore O'Connelli, máte hovor na sesterně.
Já...
Co tě zdrželo?
Já...
Ale ty žiješ.
Žiju. Ano.
Nejsi mrtvý?
Ne. Nejsem.
Já jen...
Ten telefonát, myslel jsem...
-Doufal jsi v jiný výsledek? -Ne, jsem za něj rád, samozřejmě.
Volala jsem.
Nějaká rozladěná zaměstnankyně mě odbyla.
No, je to opravdu báječné.
Jsem jen překvapený.
Kdo je to? Znám ji?
Tohle je Mei.
Je to skvělé.
Víš, že si nemocnice najímají hráče mahjongu,
aby tě zaměstnali?
-Vážně? -Co?
Ptala se, promiň.
-Ježíš. -Ale dala mi dýško.
To je hezký.
Co je to, Abe?
-Co? -Co máš v ruce?
To nic není.
Držíš to pevně.
-Je to jen... -Píše se tam „Moisheův nekrolog“.
-Napsal jsi mi nekrolog? -Ne.
Něco jsi napsal a nazval jsi to tak.
Nesehnal jsi toho, co psal pro Einsteina?
Ne. Já jen...
Ano, něco jsem napsal.
Co jsi s tím chtěl dělat, když jsi tak přilítnul?
-Chtěl jsem ho přečíst. -Mně?
-Ano. -V bezvědomí.
Nebo mrtvému. Ano.
-Chci ho slyšet. -Co? Ne.
-Jsem zvědavý. -Já taky.
Pracujete pro nemocnici. Ticho.
Abe!
No, je to jen první verze,
takže to není hotové. Ale...
Psal jsem o tvém otci
a vozíku na okurky. Tu historku známe.
Takže...
Začal jsi v oděvnictví, žádný Roth neexistuje.
-Uznal jsem ti veškeré zásluhy. -Díky.
Moishe přivedl do firmy 13 židů,
zachránil je. Moc hezký odstavec na tohle téma.
Dobré... Dobré umístění.
A...
Našel jsem překlep.
A tady další. Má někdo pero?
Nikdo tě neznámkuje.
Ano, dobře,
po 13 židech,
rozsáhle uvažuji, zda Bůh existuje nebo ne.
-Existuje. -To je to dilema.
-Žádné dilema, existuje. -Vím, že si to myslíš,
-ale... -Abe! Jsem v nemocnici. Dej mi svátek.
Bůh existuje.
Pro tentokrát. A pak...
Pak píšu o tom, jak jsi náš vzal k sobě,
když jsme
neměli kam jít
a nemusel jsi,
ale udělal jsi to. A...
Nic jsi po nás nechtěl.
Postaral ses,
aby o naši dceru bylo
postaráno, i když už nebyla manželka
tvého syna.
Byl jsi opravdu dobrý muž.
A mně...
opravdu moc chybíš.
Ale nejsi mrtvý, tak...
To bylo moc hezké, Abe.
Dám si zmrzlinu. Chce někdo zmrzlinu?
-To zní dobře. -Dám si kafe.
-Dej si zmrzku, věř mi. -Zmrzka zní dobře.
-Bere ten automat peníze? -Mám drobné.
-Odkdy? Říkalas, že jsi na mizině. -Mami!
Zatracená věc.
Nemám záznamy o jeho čísle.
Ani o jeho telefonu.
Ten model nepoznávám. Odkud ho máte?
Byl tu, když jsme přišli.
Zatracená věc.
Týpek z Bon Soir říká, že Alfie musí udělat dvě show, než se upíšou.
Děláš si srandu?
I já vím, že si má políbit.
Pardon, že jsem sprostá. Operátor volal, že přijdou příští úterý.
Už jsou tady.
-Jsou tam elektrikáři? -Ne.
Elektrikáři přijdou příští úterý
a volal Marvin Nicholson.
Telefon, vydrž.
Ježíš, Franku.
Zbyl na světě nějakej česnek?
Česnek tě posílí.
Můžeš zmlátit ostatní manažery.
Moishe je v pořádku.
-Kdo? -Můj bývalý tchán. Probral se.
Hele, raduj se trochu.
Proč? Je to tvůj tchán.
Tvůj učitel z první třídy mě taky nezajímá.
Ani tvůj první milenec.
Susie, hele. Něco divnýho.
Tuhle větu bys neměla veřejně křičet,
jen ať příště víš.
Prej dělá pro Tonyho Bennetta
a chce si zamluvit tvýho klienta.
Vážně? Tony Bennett?
Pošli to sem!
Tony Bennett.
Slyšeli jste? Tony Bennett mi volá.
No, jeho poskok.
No, jeho poskok,
ale volá, protože mu to Bennett řekl, takže...
Susie.
Vydrž, Maggie.
Dobře.
Na chvilku mám skvělý den.
Lenny mě doporučil jako předskokanku Bennetta v Copě.
V té Copě? V té vyprodané Copě?
V téhle vyprodané Copě?
Ano, tam.
Jo, s titulkou, kde se píše,
„Hej, kluci, tahle show je fakt něco.
Kdokoliv, kdo se tam objeví
bude pracháč a celebrita.“
Bingo.
Žádný předskakování.
Jo. Polož ten telefon, Maggie.
-Proč? -Nejsem tu.
-Kde jsi? -Jsem mrtvá.
-Vážně jsi? -Polož ten zatracenej telefon!
Promiň.
V pořádku.
-Dáš si kafe? -Jasně.
-Smetanu? -Susie, nech toho.
Nech čeho?
Dobře, bez smetany.
-Víš, v jaké jsem situaci. -Cukr?
Máš to ráda sladký. Tak ti to pořádně osladím.
Tohle je děsivé.
Byl to Tony Bennett.
-Ano, ale... -Nech to bejt, Franku.
Je to zeď v růžový sukni.
Nevíš, jestli někdy
tahle celá budova nebyla jinde?
-Odpověď je ne. -Budova se nestěhovala.
Víš, Midge,
je to velká příležitost.
Promysli to ještě.
Díky. Susie a já máme plán.
Předskočit Bennettovi?
To je totiž plán.
Není, ale díky za optání.
Je to skvělý zpěvák, šli byste k sobě.
Já vím. Nepůjdu tam, ale vím to.
Miriam, jako přátelé tebe a Susie...
Spíš jako rodina, než přátelé.
-Na tebe dohlížíme. -Zvaž změnu názoru.
A pak změň názor.
Nedá nám novou linku, než dohledá původ tohohle telefonu.
Hej Dinah, zamíchej omáčku.
-Dvě linky, jo? -Ano, prosím.
Neotvírejte dveře.
Můžu s tebou mluvit?
-Jak to, že tu pořád jsou? -Kdo?
-Martini a Rossi. -Nevím, prostě tu jsou.
Tady. Jsou pořád tady.
Ano, tady. Sehnali mi to tu.
Našli nábytek, celé to navrhli.
-Proč? -Proč?
Není to vidět na první pohled, Miriam. Je to sakra velký.
Susie, mysli.
Proč by to dělali?
Protože je s tebou sranda?
Polib si, to teda je.
Nejsou to kámoši, pro lidi bez kostlivce.
Co na tebe mají?
Co je ti do toho?
-Říkali něco o gustu. -Jakém gustu?
-Uklidni se. -Jsou to gangsteři.
Já vím, co jsou zač, dobře?
Na noc mě unesli.
Co chtějí?
Koukni. Něco pro mě udělali,
jednou udělám něco já pro ně,
-tak to funguje. -Co?
Nemáš nic, co bys jim dala.
-Budu muset. -Já jsem to, co chtějí.
-Skončily jsme. -Susie, poslouchej, prosím.
Jednu věc ti řeknu,
jedna věc už mě unavuje, Miriam,
a to poslouchat tě.
Moishe, opatrně. Je tam schod.
Tady je schod.
Přesně tady, opatrně.
Shirley, mám ty cibule.
-Zpomal, tati. -Jasně.
Pomalu, říkám.
To už bych stál na místě.
Tati, prosím.
Joeli, mám tě rád, jsi můj syn. Ale drž hubu.
Zelda je génius,
všechno zařídila.
Ložnici máš tady dole.
Jídelna je tam.
To je hloupý. Jako prase na porážku.
Třetí doktor zprava zakázal schody.
Čtvrtý zleva.
Třetí zprava,
čtvrtý zprava je ten samý.
A to říká ten, co byl skoro mrtvej.
Pojďte si lehnout, pane.
Musím mluvit s Joelem.
Jste jako námořník.
Dobře.
Jsem na posteli, ani nedutám.
Žádná sůl.
-Můžu mluvit se synem? -Samozřejmě.
Poslyš,
něco ti musím říct.
Ten večer jsi mi říkal o...
Tohle nemusíme.
Chci, abys věděl, že jsem všechno slyšel.
Chápu, že načasování bylo podezřelé,
ale musíš vědět,
že jsem neměl infakrt, protože jsi mi řekl o své přítelkyni.
-Vážně? -Je mi jedno, že je Číňanka.
-Mám to zopakovat? -Ne.
Překvapilo mě, že je v tom.
Ale už dvě děti máš, takže se to vlastně dalo čekat.
Je to další šance někomu dát jméno po babičce Heldě.
Ne, to není.
Miluješ jí.
Vezmeš si jí.
Další vnouče, to je micva.
-Budeme slavit. -Díky.
Ale až to řekneš matce, řekni, že je židovka.
-Co? -Brnkačka.
Sejde se s rabínem, vykoupe se.
-Tati! -Jsem slabý, Joeli.
Nerozčiluj mě.
Zelda udělala hovězí vývar, Moishe. Pij.
Rose.
-Omluv nás, Moishe. -Abe, bože.
Co se děje?
-Abe. -A...
Něco pro tebe mám.
Pamatuj si, že půjdu první.
Jak chceš, Abe.
Moc tlusté.
Moc tenké.
Moc dlouhé. Do jakého chleba to dáváte?
Jak dlouho jí to bude trvat?
Začněte znovu.
Schovej mi kus svatebního dortu.
DOHAZOVAČKA ROSE WEISSMANOVÁ NEPŘESTANU! -RW
Jdeme do války, Vincente.
Bože, to ale voní.
Hezký večer, dámy a pánové.
Jsem velice rád, že vás mohu
přivítat na vystoupení
Lennyho Bruce v Carnegie Hall.
Chtěl bych něco říct k nálepce
„zvrhlého baviče...“
Je tam venku někdo?
Nevím, chlape. Koukni se tam.
Ne, nepodívám se.
Změní to něco?
Je to fajn, půjdu tam
a budu bavit každýho feťáka, co přišel.
Nebylo by to poprvé.
Ale komentáře Lennyho Bruce
reflektují a nastavují zrcadlo
zvrhlým elementům naší společnosti,
které by měly být reflektovány
a mělo by se o nich mluvit.
A nyní tedy, dámy a pánové,
Lenny Bruce.
-Jdi na ně, Lenny. -Dobře.
Dobře, dobře, klid.
Čekal jsem vás tu,
ale tohle je síla.
Můj výhled by se vám fakt líbil.
Víte, pracovat v Carnegie Hall...
Vážně to žeru, víte.
Je to jako... Ale je to...
Víte, hodně se mi o tom zdálo.
Dva skvělé sny.
V prvním mě představil
a já přišel s houslemi a jel jsem.
Ale celou hodinu.
Hrál jsem Stravinského...
Neřekl jsem ani slovo a šel jsem.
„Co to bylo, chlape?“
„Nevím, byl to koncert, on hrál na housle.“
„Neříkal žádné vtipy?“
„Ne, chlape. Jen kvílel na housle.“
Jo.
Promiňte, promiňte.
No a druhý sen byl,
že se ta scéna odehrává o půlnoci.
Lidi, co to tu vlastní, možná ani nevědí, že tu jsme.
Že jo?
Jo!
Je tam chlap,
co dělá vrátného.
„Nedělejte kravál
a až skončíte, ukliďte po sobě.“
Dobře.
Takže máte
opravdové klišé.
Chcete, aby si vaše sestra vzala jednoho z nich?
Není v tom žádná logika,
protože musíte říct, která sestra a který chlápek.
Když budu mluvit se členem Ku Klux Klanu,
řeknu: „Takže je vám míň než 35 let. Nejste ženatý.
Jste běloch.
Jste atraktivní muž.
Dám vám na výběr
ze svobodné vůle,
mezi manželstvím s bílou a černou ženou.
Dvě holky stejného věku,
stejně finančně zajištěné,
a vy si vyberete.“
Musíte si ji vzít se vším všudy,
líbání a objímání a spát ve stejné posteli.
Patnáct let s černou ženou
nebo 15 let s běloškou?
Líbání a objetí s černou ženou
nebo bílou.
Rozhodujete mezi čenoškou a běloškou.
Běloška je Kate Smithová.
Černoška je Lena Horneová.
Černá a bílá už vás nezajímá, co?
Nevím, zda tu jsou nějaké nuly.
Když se rozejdete se svojí paní,
rozvedete se, je tu problém.
Nevím, jestli ho máte.
Je spojený s šoubyznysem,
ale kvůli tomu jak často pracuju...
Nejsem úplně promiskuitní,
ale rád mám někoho, s kým si vyrazím, pokecám.
Většinou jdu ven s holkami mezi 30 a 40 lety,
většinou jsou totiž rozvedené
a dobré a ostré, víte.
Ale háček je v tom,
že ve čtyři ráno není kam jít.
Každá rozvedená holka má sedmiletý dítě.
A když ne,
mají rozvedenou matku, co s nimi bydlí.
Tyhle matky jsou fakt šílený.
Neustále soutěží se svými dcerami.
„Mám pěkný nohy, co? Tančila jsem charleston.“
Jo.
Takže háček je v tom,
kam půjdete ve čtyři ráno, když chcete...
Řekněme, že motel,
sémantika, to je mimo hru.
Jo.
Je to opravdu oplzlá konotace.
Takže můžeme mluvit o spoustě dalších jako...
Když řeknete holce o karavanu.
To zní rozkošně, ne?
Karavan není sprostej.
„Hej, chceš jít do karavanu?“
„Jo, kde to je?“
„Teď u mě v motelovým pokoji.“
„Jasně, složíme ho spolu.“
Jedna holka
se mi fakt líbila, víte.
Znal jsem ji pár let.
Sešli jsme se po práci.
Seděli jsme před motelem
a ona říká: „Poslyš,
nechci tam jít
a ztrapnit se na recepci.
Běž ty.“ Tak říkám: „Dobře, chápu.
Počkej v autě.“
Tak jdu dovnitř a říkám: „Dobrej.“
„Dobrej.“ „Kolik stojí měsíc?“
„Máme jen cenu za den, šest dolarů.“
„Něco vám řeknu,
moje sestra je venku v autě
a měli jsme v rodině příšernou tragédii.
Můj strýc zemřel.
Nevím, zda jste někdy takovou tragédii zažil.
Byl nám opravdu blízký.
Je úplně v šoku,
na sedativech.
Je hysterická a tak budu spát u ní.“
Je čas to utnout. Utíkejte domů.
Díky.
Promiňte.
Pardon za tu nohu.
Tady je.
Poslouchejte,
tohle je Midge Maiselová.
Je to paní, abyste věděli.
Jak se má tchán?
Dobře, uzdraví se.
Díky bohu. Panikařili jsme.
Omluvíte mě?
Musím si s dámou promluvit.
Lenny!
Dneska jsi byl opravdu skvělý.
Vážně.
Lidi okolo mě nechtěli, abys přestal.
Možná bys měl zpomalit, jestli tě budou takhle pronásledovat.
Lenny, malý tip.
Čím krásnější žena, tím horší boty.
To je úžasné.
Jak ses cítil?
Jak?
Skvěle.
Už jsem tu byla na koncertech, ale samozřejmě v publiku.
Odmítla jsi práci u Bennetta.
Jo.
Odmítla.
Nepřišlas ani k telefonu.
Za to může Susie, ale ano.
Dobře.
Zapomeňme na to, že jsem se pro ten job roztrhal.
Třikrát jsem odmítl jejich cenu.
„Za to pracovat nebude.
Víte, co je zač?“
To je na mně.
Nechtělas to po mně. Moje chyba.
-Lenny. -Ale nechápal jsem proč.
Tak jsem se poptal.
Nevím. Jsi na černé listině?
Může za to Baldwin?
Jsem v Carnegie.
Mám pět minut, kdy ti můžu pomoct,
než budu zase v klubu.
Ale pak jsem zjistil, že odmítáš jednu práci za druhou.
Chci to dělat po svém.
Co to znamená?
Chci prostě říkat to, co chci říkat.
Musím ti to vysvětlovat?
Proč? Bouchne mi z toho hlava.
Nechápu to.
-Žádný předskakování. -Ano.
-Je to pravda? -Ano.
Pravda. Říkala jsem ti o manifestu.
Chápeš, že je to byznys?
Jako jinde,
najmou tě, zaplatí ti. Chápeš to?
Ano, ale...
Trik je v tom být dobrá a dostat prachy.
Ve Wolfordu mi platí.
No tak, nejsi přece hloupá.
Počkej chvíli.
Ty neděláš kompromisy.
Jdeš na plac, i když tam může být policie
nebo už tam je
a říkáš si tam, co chceš.
Proč nemůžu chtít já to samé?
Kristepane, Midge.
Na jakej piedestal si mě stavíš?
Zatčení není vyznamenání.
Znamená to, že nemůžu dělat, kde chci.
Lidi se mě bojí najmout.
Je to přesnej opak toho, co chci.
-Ale... -Víš, jak moc mě štve,
že půlka lidí doufá, že mě zatknou?
Chtějí skvělou historku,
co budou vyprávět kámošům u večeře.
Chci, aby se smáli.
Mysleli a smáli se, samozřejmě.
Jsem komik,
bavič.
Volný kalhoty, banánový slupky.
Nejsem bavič mesiáš.
Tohle je to, co chci.
Kvůli tomu jsem dřel.
Ty to nechceš?
Nechceš tu stát?
Vědět, že tisíc mentálů
prošlo sněhovou bouří kvůli tobě?
To by měl být cíl.
-Jak víš, že není? -Protože se sem nedostaneš,
když se budeš schovávat v klubu, co neexistuje.
Neschovávám se.
Jasně že se schováváš!
Baldwin tě odkopl,
koho to zajímá?
Najdi si další práci. A další.
Aby mě ze všech vyhodili?
Ano, když to bude potřeba.
Poslouchej mě.
Udělal jsem chyby
a udělám jich ještě spoustu,
ale jednu věc vidím jasně
a to je můj plán.
Vážně?
-Takže ta taštička... -Ne!
Netahej mě do toho.
Jde tady o tebe.
Chtělas, abych si pamatoval, že jsi vtipná.
Tu noc jsi nechtěla, abych tě bral, jako ledajakou holku.
Chtělas, abych viděl komičku.
Nezapomeň, že jsem taky komik.
Nedívej se, jako bych potřeboval soucit a opravit.
To nechci, hlavně ne od tebe.
Nechci tě spravit.
Záleží jen na tom, jak tě vidí.
Vidí, že se stýkáš s Bennettem,
přejou ti to.
Vidí tě jít do lochu,
kvůli nadávkám na striptýzu, přejou ti to.
Zmoudři.
Neschovávám se.
Mám plán.
Neplánuj.
Pracuj.
Jen pracuj a pracuj.
V tomhle byznysu se jen na chvíli
otevře okno.
Prošvihneš to a zavře se.
Prostě...
Jestli to zkazíš, Midge...
Zlomíš mi srdce.
Kennedy to dal! Dokázali jsme to!
SHOW GORDONA FORDA