‫אתן הולכות מהר מדי.‬
‫- באיזה חדר היא אמרה? - 12. חדר 12.‬
‫- חשבתי שעשר. - אני שמעתי שמונה.‬
‫היא אמרה 12.‬
‫אחזור ואבדוק.‬
‫- שאחזור לבדוק? - כן, תחזור לבדוק.‬
‫את סרקסטית?‬
‫- נהג המונית היה אידיוט. - אנחנו מצטערים, שירלי.‬
‫אלוהים אדירים.‬
‫זה רע, נכון, אייב?‬
‫אבא, אתה רוצה להביא קפה? מי רוצה קפה?‬
‫- כולם רוצים קפה. - אני מניח שאביא קפה.‬
‫מה הם אומרים?‬
‫- הוא הולך למות. - הם לא אמרו את זה.‬
‫הם אמרו שהוא כנראה הולך למות.‬
‫אימא, הם עדיין מבצעים בדיקות. הרבה בדיקות, אבל שום מילה עדיין.‬
‫זה אומר שהוא בטוח ימות.‬
‫- את לא יודעת את זה, שירלי. - את יודעת משהו שאני לא?‬
‫- לא. - מגדת העתידות הצוענייה‬
‫גילתה לך את העתיד?‬
‫- אימא. - ישבתי כאן‬
‫כשהרופא אמר, "הוא בוודאות הולך למות".‬
‫מרים. לא הבאתי את הארנק שלי.‬
‫אף אחד לא רוצה קפה.‬
‫אז למה שלחת אותי להביא קפה?‬
‫תישאר עם שירלי ואל תדבר.‬
‫אבל לאן את הולכת?‬
‫- אני כבר חוזרת. - תוכלי להביא לי קפה?‬
‫- אתה בסדר? - הרגתי אותו.‬
‫- הרגתי את אבא שלי. - ג'ואל, לא.‬
‫- כן! אני כמו הבחור הזה... מי זה היה? - מי?‬
‫הבחור בתורה שהרג את אבא שלו.‬
‫אני לא יודעת. אברהם?‬
‫לא. הוא כמעט הרג את הבן שלו.‬
‫- אבשלום. - לא. השם לא התחיל ב-א'.‬
‫- אדיפוס? - זה לא מהתורה.‬
‫- הרג את אביו. - והתחתן עם אימו.‬
‫- חוץ מזה, אני הבחור הזה. - ג'ואל.‬
‫מה קרה?‬
‫הוא בא למועדון עם התלבושות,‬
‫- אננס, גזר, חמוד מאוד. - אני יודעת.‬
‫הייתה אפשרות ששניהם יהיו ענבים.‬
‫שאסתר לא תברח,‬
‫- לקשור אותם ביחד... - תחזור אחורה.‬
‫חשבתי, "הוא כאן, הוא שמח, זמן טוב לספר לו על מיי".‬
‫- מה אמרת? - הייתי עצבני,‬
‫אז פשוט פלטתי את זה.‬
‫עשיתי סלט מה"סינית" ו"בהיריון".‬
‫הייתי צריך לתת לו לעכל כל דבר בנפרד.‬
‫אני לא חושבת שזה היית אתה. באמת. אני חושבת שזאת הייתי אני.‬
‫- מה? - הרגתי את מויש.‬
‫את לא.‬
‫אמרתי לו שלא אוכל לשלם לו‬
‫והוא אמר לי שיש לו התקף לב.‬
‫- מתי? - לפני שבועיים.‬
‫התקף לב איטי.‬
‫אולי הכנתי את ההקדמה,‬
‫אני התחלתי ואתה סיימת.‬
‫זה מנחם מאוד.‬
‫- לא הרגת את אבא שלך. - גם את לא.‬
‫מייזל. הרעיה היסטרית.‬
‫עליי...‬
‫לחזור להקשיב להם אומרים לנו שום דבר.‬
‫ייקח עוד זמן עד שהם יחזרו ויגידו לנו שום דבר.‬
‫אני חושבת שזה חדר 12. ג'ואל, מה איתו?‬
‫- אנחנו לא יודעים, הוא מחוסר הכרה. - מחוסר הכרה?‬
‫- אלוהים, אני מצטער כל כך. - תודה, חבר.‬
‫לא, כלומר...‬
‫- הרגתי את אבא שלך. - מה?‬
‫איבדתי את הכסף.‬
‫אם לא הייתי מאבד את הכסף...‬
‫- ארצ'י. - אז זה התחיל.‬
‫לא היה לי קשר, אז אטפח על שכמם של אנשים.‬
‫תירגע, ארץ'. יפה שהגעת.‬
‫שאגיד לאימך שאני אשם?‬
‫- אגיד לה אח"כ. - זה חדר 12?‬
‫השארתי לך הודעה לפני שעה.‬
‫- איפה היית? - ביאנקי סטדיום.‬
‫- למה? - בהודעה שהשארת ללי ויי‬
‫נאמר, "לכי ליאנקי סטדיום".‬
‫- צריך מילון טוב יותר. - מה המצב שלו?‬
‫אני לא יודע.‬
‫הוא יהיה בסדר.‬
‫רגע, מה זה היה? מה בדיוק קרה?‬
‫כן, יש היום הרבה טפיחות.‬
‫רופא!‬
‫- תזעיקו רופא. - למה?‬
‫- מה קרה? - אייב.‬
‫- תחזור לכאן. לא השתנה כלום. - שמעתי מפורשות חרחורי גסיסה.‬
‫בסך הכול נפלו לך המפתחות.‬
‫הנה, אבא. אחזיק לך את המפתחות.‬
‫גברת מייזל המופלאה‬
‫אייב, זלדה ואני הולכות לבית‬
‫להביא את הדברים של שירלי.‬
‫תנסי לנוח, שירלי.‬
‫תודה שנתתם לי לישון כאן הלילה, אייב.‬
‫הבית ההוא,‬
‫בלי מויש...‬
‫את יכולה להישאר כמה שתרצי.‬
‫רציתי לוודא שהוא עובד למקרה שהם יצלצלו.‬
‫את מוזמנת לשבת ולצפות איתי.‬
‫אוכל להכין לנו משקה.‬
‫משקה יהיה טוב.‬
‫אתה יודע, למויש ולי חלקות הקבר הכי יפות.‬
‫יש עץ מעל,‬
‫ומויש שילם עבור ספסל קטן כדי שאנשים יוכלו לשבת.‬
‫לשבת? בטח. בטח.‬
‫הוא גם שילם עבור חבילת תחזוקה,‬
‫שפירושה שאנשי בית הקברות צריכים לכסח את הדשא‬
‫ולרוקן את האגרטלים פעם בשבוע.‬
‫לך ולרוז יש חלקות קבר?‬
‫צפית פעם ב"אזור הדמדומים"? זאת תוכנית מצוינת.‬
‫לא.‬
‫- היא משודרת עכשיו? - לא.‬
‫לא, היא לא, לעזאזל.‬
‫כדאי לך ולרוז למהר מאוד‬
‫ולהשיג את החלקות האלה.‬
‫לא תרצו להשאיר את התכנון לילדים.‬
‫בהכירי את מרים, היא קרוב לוודאי תרצה לרכוש עבורכם ארון מצחיק.‬
‫כמו ארון שמעוצב בצורת תלתן.‬
‫או בצורת זין.‬
‫אתה יכול לדמיין?‬
‫אני יכול עכשיו.‬
‫מויש רוצה מודעת אבל ב"ניו יורק טיימס"‬
‫בדיוק כמו אלברט איינשטיין.‬
‫הייתה לו מודעת האבל הכי יפה.‬
‫מעניין מי כתב אותה.‬
‫אף פעם... לא יצא לנו לנסוע לתורכיה.‬
‫תורכיה? למה תורכיה?‬
‫היה לנו שרברב שהגיע מתורכיה.‬
‫- מה תעשה אם רוז תלך ראשונה? - מה?‬
‫לא, אני בטוח אלך ראשון.‬
‫אני חושבת שאלוהים הוא אל אכזר,‬
‫גם אתה?‬
‫למען האמת, אני חושב שאלוהים הוא‬
‫יותר גימיק שיווקי מבריק.‬
‫זה אכזרי שאנשים יודעים שהם הולכים למות.‬
‫כמו כשמישהו מספר לך מה הסוף של הסרט לפני שצפית בו.‬
‫זאת אומרת, איזה כיף זה לצפות ב"קזבלנקה"‬
‫אם כבר יודעים שאינגריד ברגמן לא תהיה בסופו של דבר עם המפרי בוגרט?‬
‫אין ריקוד סטפס,‬
‫אין גמדים.‬
‫שיר אחד, ובוגרט הולך עם הבחור שמסתובב עם הנאצים.‬
‫זה סרט מוערך מדי.‬
‫כשסבא שלי נחטף...‬
‫רגע. סבא שלך נחטף?‬
‫- כן. - בידי מי?‬
‫בהתחלה חשבנו שאלה היו אנרכיסטים,‬
‫אבל גילינו שאלה היו בני יוברמביץ' מעבר לפינה.‬
‫למה?‬
‫מי יודע למה בנים עושים דברים?‬
‫בכל מקרה, לפני שקיבלנו אותו בחזרה,‬
‫כשסבתא שלי חשבה שהוא נעלם לתמיד,‬
‫היא אמרה, "יש לו מזל.‬
‫הוא מת עם כל השיניים שלו."‬
‫הדבר הכי טוב שאפשר לקוות לו בחיים‬
‫הוא שתמות עם כל השיניים שלך.‬
‫אייב...‬
‫אני רק רוצה שתדע,‬
‫אם רוז תלך ראשונה,‬
‫אהיה שם לעזור.‬
‫תודה, שירלי.‬
‫סוזי מאירסון ושות'.‬
‫את יכולה לדבר מהר יותר?‬
‫יש לנו רק קו אחד, אז בזמן שאני מדברת איתך,‬
‫שיחות אחרות לא נכנסות.‬
‫אני עובדת על זה, לעזאזל, דיינה.‬
‫- רגע, הילדים כאן? - כן.‬
‫את צריכה להזהיר אותי, כדי שלא אגיד "לעזאזל".‬
‫- הילדים כאן. - שיט.‬
‫אגיד לה להתקשר אליך.‬
‫- אני צריכה לדעת מי זה היה? - לא.‬
‫סוזי מאירסון ושות'.‬
‫- תבחר קלף. - אני לא בוחר.‬
‫בסדר.‬
‫אסתכל בתוך הארנק שלך.‬
‫- יש לה עוד חברים. - זה לא קסם.‬
‫זה חמש עד עשר מהיכן שאני בא.‬
‫לא אם אתה מבקש לבחור קלף קודם.‬
‫לטיפולה של דיינה רטלדג'.‬
‫הבאנו ספוליאטלה היום.‬
‫- אני לא מריח קפה. - ביי.‬
‫דיינה, אני לוקח את זה באופן אישי.‬
‫- דיינה? - תכין את הקפה בעצמך.‬
‫סוזי מאירסון ושות'.‬
‫כן, אנחנו מייצגים אותו.‬
‫- מדברים עליי. - אני עושה משהו.‬
‫אבדוק ביומן ואדבר עם גב' מאירסון.‬
‫תראה. אני אחזור אליך.‬
‫אתן צריכות קו שני.‬
‫לך להזדיין, פרנק.‬
‫- רגע, הילדים עדיין כאן? - כן.‬
‫לעזאזל.‬
‫- סוזי מאירסון ושות'. - דיינה!‬
‫תוכל להמתין, בבקשה?‬
‫מה את רוצה, מגי?‬
‫מישהו התקשר בקשר לקוסם המוזר.‬
‫- הוא עובד במסיבות יום הולדת? - חכי.‬
‫חכה.‬
‫אלפי עובד במסיבות יום הולדת?‬
‫רק אלה של בילי ויילדר.‬
‫אני אוהב כשהן מדברות עליי כאילו אני לא כאן.‬
‫לא, באמת.‬
‫ברגע שהן יביאו עוד כיסא,‬
‫היחסים בינינו ייגמרו.‬
‫ואם ישלמו דמי נסיעות וארוחת צוהריים?‬
‫אני לא יודע על מה את מסתכלת.‬
‫לא הבאתי אותן לך.‬
‫זה לא גדול, מגי.‬
‫לא הייתי חושבת שקוסם יכול להיות בררן.‬
‫עכשיו מגי עובדת בשבילך?‬
‫אם לא עונים פה,‬
‫הם מתקשרים לשם. אתה מכיר את מגי?‬
‫אני מכיר את הבוס, גיל. הוא צובע בתים בשבילנו.‬
‫חשבתי שהוא אינסטלטור.‬
‫סוזי מאירסון ושות'.‬
‫דיינה, זאת מידג'. אני צריכה לדבר עם סוזי.‬
‫היי. אין בשבילך הזמנות,‬
‫אגיד לה שהתקשרת. ביי.‬
‫דיינה, חכי.‬
‫מה יש בפה שלך?‬
‫אני לא מלשינה.‬
‫אין גאווה גדולה מזה.‬
‫דיינה!‬
‫- כן? - פלורנץ זיגפלד על הקו,‬
‫זה חשוב מאוד.‬
‫בסדר, תשלחי אותו.‬
‫- פלורנץ זיגפלד נמצא על הקו. - את בטוחה?‬
‫- אני בטוחה. - הנורית לא מהבהבת.‬
‫- הקו השני. - אין לנו עוד אחד.‬
‫- חבל הכביסה. - מה?‬
‫בואי. אני צריכה לענות לטלפון השני.‬
‫מה זאת אומרת?‬
‫- את לא בטלפון השני? - סוזי מאירסון ושות'.‬
‫פלורנץ זיגפלד לא מת?‬
‫כן, הוא מת ב-1932.‬
‫תני לי לבדוק, מה היה התאריך שוב?‬
‫יש לנו שיטה נהדרת כאן.‬
‫סוזי מאירסון מדברת.‬
‫עסוקה מדי בשבילי?‬
‫- מרים? - כן.‬
‫אז זיגפלד מת.‬
‫בטוח, ראיתי את הגופה.‬
‫לאבא של ג'ואל היה התקף לב.‬
‫אחזור לביה"ח. תשלחי מישהו‬
‫למועדון להחליף אותי?‬
‫חכי רגע. ג'יימס.‬
‫רוצה להחליף את מידג' בוולפורד?‬
‫כסף קל, בחורות חצי עירומות.‬
‫הבטחת לא להזמין עבודות בחדרי שירותים.‬
‫תגידי לו ששמעתי את זה.‬
‫לא משנה. אחשוב על משהו.‬
‫מצטערת לשמוע על הבכלל לא חם שלך.‬
‫אמשיך להגיד את זה עד שזה יחלחל.‬
‫- הילדים עדיין כאן? - כן.‬
‫- בן... - סוזי.‬
‫קנדי מנצח‬
‫- נו? - אני מסקר חיי לילה.‬
‫אם אין לו סקסופון או ג'וינט,‬
‫אין לי דעה.‬
‫תמצא אחת.‬
‫אם ניקסון מנצח, אנחנו עוברים לצרפת.‬
‫יש לי דירה בשכ"ד בפיקוח, לדעתי אחזיק מעמד. ואת?‬
‫נאה בתמונה הזאת, נאה מאוד בתמונה הזאת.‬
‫ובזאת הוא פשוט מקסים.‬
‫מה לגבי ניקסון?‬
‫דיברתי על ניקסון.‬
‫תתרחקי ממני.‬
‫קווייקרים מדליקים אותי.‬
‫- רחוק יותר. הובוקן, בבקשה. - בסדר.‬
‫אני רוצה לכתוב מודעת אבל למויש מייזל,‬
‫בעלי "מייזל ורות'".‬
‫הוא סיפור הצלחה אמריקאי,‬
‫יצרן בגדים שבנה את עצמו. סיפרתי לך על 13 היהודים.‬
‫למה לא? כתבת מודעה לאלברט איינשטיין.‬
‫מויש מייזל שם סוג חדש של גומי בתחתוני הגברים‬
‫שמאווררים במיוחד, אז כן.‬
‫איינשטיין שינה את הפיזיקה התאורטית והאסטרונומיה,‬
‫והחליף תיאוריה בת 200 בנוגע למכניקה,‬
‫שנוצרה בתחילה בידי אייזק ניוטון,‬
‫אבל מויש מייזל נתן לאשכים שלך לנשום.‬
‫אתה מניו יורק. אתה מכיר את הקיץ.‬
‫סליחה. למה את כאן?‬
‫אני המזכירה במשרה חלקית של אייב. אני עושה לו את ההקלדות. ואת?‬
‫- אני עובדת כאן. - ומה את עושה?‬
‫הרבה דברים.‬
‫כרגע אני עסוקה בלתייק.‬
‫- אני מבינה. - נהגתי להקליד בשביל אייב.‬
‫- אבל עכשיו יש לו אותך. - נכון.‬
‫- משרה חלקית. - כרגע.‬
‫משרה מלאה.‬
‫בסדר, אני מבטל את המינוי שלי.‬
‫אקרא את העותק השמנוני בספרייה.‬
‫"בזכות מה הוא ידוע?" הוא לא הפסיק לשאול.‬
‫"בזכות מה הוא ידוע?"‬
‫כאילו חייו של איש נמדדים על סמך מספר האנשים שמכירים אותו.‬
‫מיקי מאוס, אנטישמי ידוע,‬
‫יכול לקבל מודעת אבל ב"ניו יורק טיימס", אך מויש לא יכול.‬
‫פסק זמן. אתקשר לסיימון מלמן ב"טיימס".‬
‫איזבל, תשיגי לי את סיימון.‬
‫- בסדר. - סיימון חבר טוב מאוד שלי‬
‫והוא חייב לי כמה טובות.‬
‫שלוש מאות דולר וארוסה.‬
‫תפסתי אותו. בבקשה תמתין על הקו לגייב וולינסקי.‬
‫- סיימון. גייב. - תגיד לו על היהודים.‬
‫- אני מתקשר כדי לפרוע חוב. - שלושה עשר מהם.‬
‫אני צריך מודעת אבל לחבר.‬
‫היהודים, היהודים.‬
‫- תמתין. מה? - תגיד לו על היהודים.‬
‫ההיסטוריה של, או... כן, לא, סיימון, אני כאן.‬
‫- האיש הוא... - מויש מייזל.‬
‫מויש מייזל. והוא היה...‬
‫בעסקי הבגדים.‬
‫- לא היה רות', מויש המציא אותו. - זה נכון.‬
‫- הוא בחיים לא נסע לתורכיה. - מה?‬
‫- היה לו אינסטלטור תורכי. - קוו, תחזיק אותו.‬
‫כן, אני כאן.‬
‫אני יודע, אבל זאת טובה.‬
‫תרשה לי להזכיר לך שגנבת‬
‫את דיאנה ממני במסיבת יום ההולדת שלי.‬
‫כן גנבת, מניאק בוגדני.‬
‫המינימום שתוכל לעשות בשבילי זה שאחד מהחבר'ה שלך‬
‫יקליד מודעת אבל מחורבנת לאיש הזה‬
‫ותחזיר לי את 300 הדולר שלי.‬
‫לך תזדיין.‬
‫תקשיבו, כולם.‬
‫סיימון מלמן‬
‫הוא אישיות לא רצויה החל מעכשיו.‬
‫לא פגשתם אותו, לא שמעתם עליו.‬
‫הוא ניקולאי קוקלוב, ואנחנו רוסיה.‬
‫ואלה עמודי השער.‬
‫אם יש לכם בעיה עם זה, בעיה שלכם.‬
‫מצטער, אני לא יכול לעזור לך.‬
‫כנראה אין ברירה ואכתוב אותה בעצמי.‬
‫- דודי? - כן, אייב?‬
‫נייר חדש, בבקשה.‬
‫איפה המודעה תפורסם?‬
‫כאן, ב"וילג' וויס".‬
‫כאן אין מודעות אבל.‬
‫אז מאמר קצר ואינפורמטיבי על איש שמת.‬
‫דודי, בואי ניגש לעבודה.‬
‫לומד לבחינות הסמסטר?‬
‫הרופאים האלה אומרים ערימה של חרטא‬
‫ועוזבים לפני שאתה מספיק לשאול שאלות.‬
‫- בייגלה. - וכל פעם מופיע רופא אחר.‬
‫לא משיב על שאלות שמיועדות לרופא הקודם,‬
‫- כי זה לא התחום שלו. - תן ביס.‬
‫הם משתמשים במונחים שאתה לא מבין,‬
‫הם מדברים מהר ועוזבים,‬
‫אז שאלתי את הספרים של מיי.‬
‫- אני רושם הערות ומחפש. - קפה.‬
‫אבל אני לא מכיר את המילים, אז אני כותב פונטית.‬
‫המילים לא מאויתות‬
‫כפי שכתבתי, אני לא מוצא אותן.‬
‫אני רק יודע שהתקף הלב של אבא שלי‬
‫קשור ללב שלו.‬
‫תודה.‬
‫אין שום שינוי?‬
‫- וככל שהוא יותר חסר הכרה... - לא, תאכל את הבייגלה.‬
‫היי. אתה רואה את זה?‬
‫- מזרח. - אדום. דרקון.‬
‫כן, הן כבר עושות את זה שעתיים.‬
‫דרקון ירוק.‬
‫- מיי מסיחה את דעת אימא. - מה-ג'ונג.‬
‫היא ניסתה להכין מרק במטבח של בית החולים.‬
‫הם הזעיקו את השוטרים, אז...‬
‫- אני צריכה כסף. - מה?‬
‫- היא חיסלה אותי. - את צוחקת.‬
‫נראה שאני צוחקת?‬
‫- אל תתני לה לנצח. - לא נתתי.‬
‫האישה הזאת כרישה.‬
‫אני שחקנית מה-ג'ונג אדירה.‬
‫אני באה מדורות של שחקנים אדירים.‬
‫למשפחה שלי יש חנות למה-ג'ונג,‬
‫והיא מנגבת את הרצפה איתי. הי.‬
‫בייגלה?‬
‫- הנה - זה הכול?‬
‫לא, אני צריכה עוד.‬
‫- אין לי עוד. - יש לה דמי השתתפות בסך 20 דולר.‬
‫חכי. אראה אם יש לי עוד בז'קט.‬
‫ד"ר מקגווייר, נא להגיע לחדר המיון. ד"ר מקגווייר, לחדר המיון.‬
‫בייגלה?‬
‫תודה.‬
‫זה נחמד שאת מעסיקה את שירלי.‬
‫ג'ואל סיפר לך שהם הזעיקו את השוטרים?‬
‫הוא סיפר.‬
‫הוא גם סיפר לי...‬
‫בבקשה אל תכעסי, אבל ג'ואל... אני יודעת על המצב.‬
‫חשבתי שאולי נוכל לשוחח.‬
‫זה קצת מאוחר מדי בשביל זה.‬
‫שיחה אחרת.‬
‫על איך זה יעבוד.‬
‫מה?‬
‫את יודעת, איתך ואיתי, וג'ואל והילדים.‬
‫זאת אומרת, את תהיי, הם יהיו, את יודעת...‬
‫- מן הסתם אני לא יודעת. - מיי.‬
‫הם גרים איתי, אבל הם יבלו איתך הרבה.‬
‫ועכשיו יהיה להם אח,‬
‫ואנחנו צריכות לדבר על כמה כללים.‬
‫- כמו? - כמו,‬
‫- שאני לא רוצה שיקראו לך "אימא". - גם אני לא.‬
‫- את צריכה שם. - למה?‬
‫למה?‬
‫אם הם ינעלו את עצמם בחדר האמבטיה‬
‫וצריכים עזרה?‬
‫למה הם שם?‬
‫זאת שעת המקלחת.‬
‫- בחדר האמבטיה שלי? - מיי, בחייך.‬
‫הם הילדים שלך.‬
‫- אבל הם איתך. - למה?‬
‫- כי זה סוף השבוע שלך. - לעשות מה?‬
‫לקחת אותם כי התחתנת עם האבא שלהם.‬
‫את לא?‬
‫שיחת טלפון למידג' מייזל. שיחת טלפון למידג' מייזל.‬
‫- לגשת לעמדת האחיות. - סליחה.‬
‫- הלו? - את חייבת לחזור.‬
‫- החם שלי... - אני יודע.‬
‫עצוב כל כך, אבל, את מבינה, גרמת לי לשנות את הכול.‬
‫- בויסי. - אני רואה את עצמי באסלות.‬
‫הן נקיות כל כך, מהממות.‬
‫- נהדר. - הבאתי את הפירות,‬
‫ואת השמשיות ואת הטמפונים.‬
‫- מהסוג הטוב? - כן, מהסוג הטוב.‬
‫הכי טוב.‬
‫דרשת שינויים וביצעתי אותם,‬
‫ואז כל הנשים האלה באו לראות אותך.‬
‫עכשיו את לא כאן והן כועסות.‬
‫- אני מצטערת. - המצאתי משקה.‬
‫- כן? - הוא ורוד ותוסס.‬
‫את מבעירה אותו, הוא מרשים. קראתי לו "פעם הייתי גבר".‬
‫פיתחנו כישרון לדרמה.‬
‫בבקשה תחזרי.‬
‫נתתי לבאני, מיצי וגלוריה בדיחות טובות לספר.‬
‫איך זה הלך?‬
‫יש לנו שלט חדש על הדלת.‬
‫בצד אחד כתוב, "אנחנו פתוחים, נא להיכנס פנימה".‬
‫ובצד השני כתוב, "סליחה, אנחנו נעולים".‬
‫אני לא מבינה.‬
‫זה לא מה שכתוב עליו.‬
‫אני מסתכלת על זה כאן,‬
‫- "סליחה, אנחנו..." - נעולות.‬
‫כתוב, "סליחה, אנחנו נעולות". כאילו שאנחנו נועלות נעליים.‬
‫בסדר.‬
‫ומצד שני כתוב, "סליחה, אנחנו נעולות".‬
‫אני עדיין לא מבינה.‬
‫תודה על הליהוק הזה.‬
‫בויסי, אני מבטיחה שאגיע ברגע שאוכל,‬
‫עכשיו אני צריכה ללכת.‬
‫נשיות, נשיות‬
‫מביאה את הקהל לאזור שלי‬
‫בנות אחרות בקושי אומרות, אלו, אותם ואלה‬
‫אבל הן תמיד מצליחות להישאר לבושות‬
‫אישיות, האישיות שלי‬
‫גורמת לכולם לצפות לאירוח שלי‬
‫כשגבר מלווה אותי הביתה‬
‫אני מציעה לו להיכנס פנימה‬
‫אני רק רוצה לשתות כוס ג'ין אחת‬
‫למה אני תמיד מוצאת את עצמי על שטיח מעור של נמר‬
‫יש פעמים שאני תוהה‬
‫בזמן שבקיר אני בוהה‬
‫מה הטעם‬
‫בנשיות?‬
‫אוי אלוהים, חזרת. את חזרת, נכון?‬
‫- קטע אחד, בויסי. - בסדר.‬
‫ואז בחזרה לבית החולים.‬
‫יופי, נהדר, תודה. היי.‬
‫מה את חושבת?‬
‫יותר מדי אדמוניות לעומת פעמוניות?‬
‫תיקח הפסקה, בויסי. לך להחטיף למשהו.‬
‫לעזאזל, בויסי.‬
‫מיצי, לא חשוב, היא חזרה.‬
‫יופי. תשאלי אותה איזה חלק הוא הבדיחה.‬
‫רק שתדעי, הכול הלך בסדר בלעדייך.‬
‫אני שמחה לשמוע.‬
‫- מה את אמורה להיות? - את.‬
‫כמו להסתכל במראה, נכון?‬
‫תודה.‬
‫איזה קהל נהדר.‬
‫נחמד מאוד להיות כאן.‬
‫באמת. אין לכם מושג.‬
‫יש לי קצת דרמה משפחתית כרגע.‬
‫חמי לשעבר בדיוק חטף התקף לב.‬
‫הוא מחוסר הכרה ולא יודעים אם הוא ישרוד או לא.‬
‫תודה.‬
‫יש לנו מעריץ של מוות לא בטוח ביציע שם.‬
‫נחמד. יופי לך, אדוני.‬
‫תיהנה ממשחק השחמט עם מלאך המוות.‬
‫בכל מקרה, ביומיים האחרונים,‬
‫המעמד שלי ירד וכרגע אני מופיעה בפינת הקפה בבית החולים "בית ישראל".‬
‫אני חוזרת לשם ברגע שאני מסיימת כאן,‬
‫ואעביר את הלילה בצפייה בכל הגברים בחיי מתמוטטים‬
‫בזמן שהם אוכלים ג'לי.‬
‫זה מבהיל, למען האמת.‬
‫תמיד אומרים לנו, "את הבת הקטנה של אבא".‬
‫"אבא יגן עלייך". "תחכי עד שאבא שלך יחזור הביתה".‬
‫ואז אבא שלך נכנס לבי"ח והופך לילדה בת עשר‬
‫שדחפו לה צפרדע מתחת לשמלה.‬
‫כן, אבא שלי אינטלקטואל,‬
‫שומר את הרגשות בבקבוק במחסן,‬
‫הוא שונא בתי חולים.‬
‫הוא שונא את הריח של בתי חולים,‬
‫את המראה שלהם.‬
‫כשילדתי את הבת שלי,‬
‫הייתי צריכה להחזיק אותה מחוץ לחלון‬
‫כדי שהוא יוכל לראות אותה.‬
‫ואז יש את בעלי.‬
‫בעלי לשעבר, למען האמת.‬
‫אבל אנחנו עדיין...‬
‫משהו.‬
‫למען ההגינות, ראיתי אותו מביע רגשות.‬
‫כשהברוקלין דודג'רס עברו לקליפורניה,‬
‫אי אפשר היה לנחם אותו.‬
‫הוא ישב בחושך, אכל שוקולד‬
‫וכתב מכתבי אהבה לסנדי קופקס.‬
‫הוא ניסה להעמיד פני גיבור, כשעברנו על פני דוכן נקניקיות, הוא התפרק.‬
‫הוא חיבק את מכל החרדל,‬
‫וחזר על ההרכב לגמר של 1955‬
‫שוב ושוב.‬
‫ואז כמובן ישנו החם שלי.‬
‫קשוח.‬
‫גאה.‬
‫ועכשיו חמתי גוזמת את הזקן שלו כדי שאם...‬
‫כשהוא יתעורר,‬
‫הוא יהיה מוכן ללכת לעבודה.‬
‫קשה לראות את הגברים בחייך פוחדים.‬
‫כשהגברים לא מתפקדים, הנשים ממשיכות לנהל את העניינים.‬
‫זה לא חריג לגמרי, נכון?‬
‫נשים יכולות לדמם מהראש‬
‫והן יארחו ארוחת ערב חגיגית אם ההזמנות נשלחו.‬
‫אנחנו אף פעם לא חושבות על זה ככה.‬
‫אנחנו רק‬
‫מניחות שאנחנו תומכות במנהיגים האמיתיים.‬
‫תסתכלו בבית החולים הזה, תראו את הרופאים.‬
‫כולם גברים,‬
‫משוויצים כשהם נכנסים לחדרים ויוצאים מהם במהירות.‬
‫"אני חשוב.‬
‫"יש לי עט בכיס.‬
‫"אני מביט בגיליון. גיליון טוב.‬
‫"אני חותם עליו.‬
‫"אני אלוהים. אני לא יכול להישאר.‬
‫"אני חייב להיות באגף כיס המרה בעוד חמש דקות."‬
‫אבל אם תבלו כמה ימים בבית החולים, תתחילו להבחין...‬
‫באחיות.‬
‫האחיות אף פעם לא ממהרות לצאת מהחדר שלכם.‬
‫הן רק מנקות את סירי הלילה,‬
‫לוקחות דם,‬
‫מחדירות את הפתילות.‬
‫הן לא חותמות על גיליון,‬
‫הן לא מקבלות עט,‬
‫אבל הן אוחזות בכם כשאתם בוכים.‬
‫אז מה זה אומר?‬
‫נשים חשובות יותר מאלוהים?‬
‫ואם נגלה שאנחנו תמיד אלה שהיינו אחראיות?‬
‫רק...‬
‫אף אחד לא אמר לנו.‬
‫אני לא יודעת מה אני אומרת.‬
‫אני רק...‬
‫לא רוצה שהאיש הזה ימות.‬
‫עכשיו בואו נראה קצת ציצים ותחת.‬
‫ממתין לך מעריץ.‬
‫- מה? - שם.‬
‫זאת הפתעה.‬
‫הייתי בסביבה, חשבתי שאקפוץ לביקור.‬
‫שמעתי על הקפה כאן.‬
‫אז,‬
‫טוב לראות אותך.‬
‫- חכי... - היי, לני.‬
‫שלום.‬
‫הי, לני.‬
‫עניבה יפה, לאונרד.‬
‫אני מכיר אותן מלימודי עברית.‬
‫אני צריכה לזוז.‬
‫ראיתי את המופע שלך.‬
‫חומרים מצוינים.‬
‫גרמת לשלושה פועלי בניין לבכות.‬
‫תודה.‬
‫את עדיין כועסת עליי.‬
‫לא, אני לא.‬
‫הייתי חרא גדול.‬
‫אני מצטער מאוד.‬
‫שכחתי מכל זה.‬
‫את עדיין נשמעת כועסת.‬
‫לני, בבקשה.‬
‫תסלחי לי.‬
‫יש הופעה של קונצ'רטו של היידן‬
‫עם כלי נגינה מהתקופה‬
‫שהחברים שלי מתים ללכת אליו.‬
‫הכרחתי אותם לבוא לפה כדי להשפיל את עצמי.‬
‫הם אולי לא ידברו איתי שוב.‬
‫הייתי בקונצרט.‬
‫- הם לא מפסידים הרבה. - בבקשה.‬
‫אז,‬
‫קרנגי הול.‬
‫כן.‬
‫מתי שהוא בקרוב.‬
‫הייתי מבררת איזה יום במקומך.‬
‫עצה טובה.‬
‫לני, בר.‬
‫- שנלך? - בואו נלך.‬
‫זה מלהיב מאוד.‬
‫הם אנשים עם קלאס,‬
‫החבר'ה של הקרנגי.‬
‫הם סידרו לי חדר במלון ראוותני,‬
‫אפילו הציעו לצבוע אותו בצבע האהוב עליי.‬
‫שהוא?‬
‫אמרתי כחול.‬
‫הוא כחול?‬
‫מי יודע?‬
‫אתה.‬
‫טוב.‬
‫את מתעלמת מהפתיח.‬
‫אנשים מקרנגי הול‬
‫צבעו חדר במלון,‬
‫חדר שאשהה בו לכל היותר ארבה ימים,‬
‫בצבע כחול.‬
‫אני, האיום הגדול ביותר להגינות האמריקנית‬
‫מאז התקליטים של מנטובני.‬
‫אני מספיק חשוב לעיצוב מחדש,‬
‫בבקשה תתרשמי.‬
‫אני מתרשמת.‬
‫יופי. הסיבה השנייה שאני כאן...‬
‫קיבלתי שיחת טלפון מאנשיו של טוני בנט.‬
‫הוא מופיע חמישה לילות בקופה,‬
‫והם רוצים שאעשה לו מופע חימום, עבודה חלומית,‬
‫כי הוא האיש הכי נחמד בעולם וגם,‬
‫שולחן האוכל שלו הוא משהו בלתי ייאמן.‬
‫אני לא יכול לעשות את זה, כי אני מופיע בקרנגי הול.‬
‫הם צבעו את החדר שלך בכחול.‬
‫אז דיברתי עלייך.‬
‫אמרתי שתעשי סטנד-אפ מסוכן ללב‬
‫והם מאוד...‬
‫מה זה?‬
‫מה קורה פה?‬
‫מה או או? מה זה או או?‬
‫אני חושב...‬
‫אתה לא הולך לשום מקום. אתה בא איתי.‬
‫כן. פשטו עליכם.‬
‫- באמת? - אנחנו חייבים לזוז.‬
‫- אלוהים. - כולם לצאת החוצה.‬
‫דאלאס, סאנשיין, באבלס, קדימה.‬
‫הספרים אצלי.‬
‫- שני הסטים? - כן.‬
‫צאו מכאן.‬
‫באני, מיצי, אתן חייבות לזוז.‬
‫נמאס לי שכולם אומרים לי‬
‫מה לעשות, לאן ללכת, מה זו בדיחה.‬
‫איבדתי עגיל.‬
‫פושטים עלינו.‬
‫מה אעשה עם עגיל אחד?‬
‫שתי אוזניים. יש לי שתיים!‬
‫תתכופפי. קדימה. קדימה.‬
‫תשכחי מהנוצות.‬
‫- מידג'. - אני לא מוצאת את הדברים שלי.‬
‫תקני עוד דברים, קדימה.‬
‫- בוא איתנו. - לא. אני מנגן בכינור על הטיטניק הערב.‬
‫לכי.‬
‫לכי, לכי, לכי. מהר.‬
‫בויסי.‬
‫הנעליים שלי, הרגליים שלי. קר.‬
‫נורא לברוח איתך.‬
‫תוכל לסחוב אותי?‬
‫לסחוב אותך?‬
‫זרוק אותי על הכתפיים שלך.‬
‫מה אני, סנטה קלאוס? את צעירה וחזקה. קחי.‬
‫מה אני עושה עם זה?‬
‫תגידי לי מה קורה עם קסטרו והמורדים.‬
‫שימי את זה על הראש.‬
‫- לאן אנחנו הולכים? - למקלט.‬
‫- לא תשלם על העיתון? - יש סופת שלג.‬
‫אז מה? זאת הפרנסה של האיש.‬
‫זה יכול להיות תחביב.‬
‫אם היה לי ארנק, הייתי משלמת.‬
‫אם היה לי אותו, הייתי משלם.‬
‫ואם יש גיהינום?‬
‫אני לא מאמין.‬
‫אם הרבנים טועים‬
‫ויש גיהינום, ועכשיו הגורל שלנו נחרץ?‬
‫אם יש גיהינום, אני אהיה הכוכב.‬
‫לאן אנחנו הולכים?‬
‫מה העניינים? את בסדר?‬
‫עשר דקות בחוץ.‬
‫את רוצה שאתקשר לספר? לכומר?‬
‫אני בסדר.‬
‫המקום הזה נחמד.‬
‫קרנגי הול.‬
‫יש מבצע על כובעים בבי. אלטמן.‬
‫אם רק הייתה לי עדיין הנחת עובד.‬
‫תני לי את זה.‬
‫ערב טוב, מר ברוס.‬
‫מזג אוויר קשה.‬
‫אכן.‬
‫שמעת? מר ברוס.‬
‫אם אתה מופיע בקרנגי הול, אתה מקבל "מר ברוס".‬
‫ערב טוב, מר ברוס.‬
‫אחרייך.‬
‫נו?‬
‫מה את חושבת?‬
‫נחמד מאוד, מר ברוס.‬
‫קרנגי הול.‬
‫אז,‬
‫שתייה, אוכל, משהו סופג?‬
‫מגבת בבקשה.‬
‫אני מצטערת כל כך, בנות.‬
‫זה לא היה אמור להסתיים כך.‬
‫את מדברת אל הנעליים שלך?‬
‫לא.‬
‫זה בסדר.‬
‫אני הולך לנהל שיחה עם הצווארון הארוך שלי.‬
‫צווארון ארוך? כמו...‬
‫כן.‬
‫- לא... - לא.‬
‫יפה.‬
‫זה הלבוש הכי מצחיק שיכולתי לחשוב עליו באותו רגע.‬
‫שומר על מרחק בטוח?‬
‫מרחק מכבד, אני מעדיף לומר.‬
‫אתה פוחד ממני כי אני מדברת אל הנעליים שלי?‬
‫יש גברים שחושבים שזה מושך.‬
‫אני חושב שיש הרבה דברים אצלך שגברים יראו כמושך.‬
‫את יכולה לשבת על כל הכיסא.‬
‫אני בסדר.‬
‫את כמו אחת מבני וולנדה כשאת מנסה לשמור על איזון.‬
‫זה...‬
‫אני לובשת...‬
‫אני בסדר.‬
‫את מה?‬
‫מה את לובשת?‬
‫את מחוך המופע שלי.‬
‫יש לך מחוך למופע?‬
‫כן.‬
‫איך זה שונה, נגיד,‬
‫מהמחוך שלך לרופא השיניים?‬
‫סביר יותר שהוא יחנוק אותי.‬
‫הוא גם יפה יותר.‬
‫כן.‬
‫אלה תמיד היפים שמנסים להרוג אותך.‬
‫אוי ואבוי.‬
‫מה?‬
‫לא תכננתי את זה.‬
‫- להביא אותי לכאן? - חף מפשע.‬
‫תשיגי את רוי כהן בטלפון עכשיו.‬
‫לא שינית את האטמוספירה,‬
‫גרמת לה להוריד שלג‬
‫וארגנת פשיטה כשירדתי מהבמה?‬
‫אני לא חשובה מספיק בשביל זה?‬
‫את...‬
‫חשובה יותר מאלוהים.‬
‫שמת לב.‬
‫אלייך?‬
‫תמיד.‬
‫מידג'.‬
‫כן?‬
‫אני חייב לראות את המחוך של המופע.‬
‫- לני. - אני מצטער.‬
‫אני בוחן את מצבו של האדם,‬
‫ככה אלוהים ברא אותי.‬
‫טוב.‬
‫אם נעשה את זה...‬
‫אם נוריד את הבגדים,‬
‫ונעשה דברים כחולים מאוד‬
‫בחדר הכחול מאוד הזה...‬
‫אני לא יודע לאן זה הולך.‬
‫אני צריכה שתביט לי בעיניים קודם כול ותבטיח‬
‫שאף פעם,‬
‫בחיים לא תשכח‬
‫שאני מצחיקה‬
‫מאוד, מאוד.‬
‫בראש ובראשונה.‬
‫אני רצינית, לני.‬
‫אני אצחק לאורך כל העניין.‬
‫אני מבטיח.‬
‫כן.‬
‫בדיוק כמו שלי.‬
‫שיקרתי.‬
‫אצחק רק בסוף.‬
‫לא.‬
‫אני כבר חוזרת.‬
‫הלו?‬
‫זאת ההגדרה של "זמן לא טוב".‬
‫בסדר.‬
‫להתראות.‬
‫אז כנראה‬
‫להיות מר ברוס פירושו שאתה‬
‫זה שצריך לשחרר בערבות את אלה שרצו לאט אחרי פשיטה,‬
‫אז חשבתי...‬
‫זה לא בשבילך.‬
‫לני, מה?‬
‫את לא צריכה לדאוג לגבי זה.‬
‫- אבל... - הכול בסדר.‬
‫אני מבטיח.‬
‫עכשיו תתלבשי, נלך לשחרר את האספסוף,‬
‫ואז אזמין אותך לאוכל סיני גרוע, בסדר?‬
‫אייב! אייב! לא ידעתי שאתה עדיין כאן.‬
‫מישהו התקשר לפני זמן מה,‬
‫הוא אמר שאתה צריך להגיע לבית החולים.‬
‫מה? מי?‬
‫- אני לא יודעת... - הוא מת?‬
‫- אוי, אלוהים. - אני לא יודעת, הם אמרו למהר.‬
‫אוריד לך את האצבעות, איזבל.‬
‫זאת לא איזבל, דודי, זה אייב.‬
‫אייב.‬
‫- מה השעה? - מאוחר מאוד.‬
‫אני חייב ללכת לבית החולים.‬
‫את צריכה ללכת הביתה.‬
‫תודה על העזרה, את סנצ'ו פנצ'ו אמיתית.‬
‫שיחת טלפון לד"ר אוקונל.‬
‫ד"ר אוקונול, יש לך שיחת טלפון בעמדת האחיות.‬
‫אני...‬
‫מה עיכב אותך?‬
‫אני...‬
‫אבל אתה בחיים.‬
‫אני בחיים. כן.‬
‫אתה לא מת?‬
‫לא. אני לא.‬
‫אני פשוט...‬
‫השיחה, חשבתי...‬
‫- קיווית לתוצאה אחרת? - לא, היא בסדר מבחינתי, מן הסתם.‬
‫ניסיתי להתקשר.‬
‫איזו עובדת ממורמרת מיהרה להוריד אותי מהקו.‬
‫זה נהדר. באמת.‬
‫אני פשוט מופתע.‬
‫מי זאת? אני מכיר אותה?‬
‫זאת מיי.‬
‫זה נפלא כל כך.‬
‫אתה יודע שבתי חולים מעסיקים שחקני מה-ג'ונג‬
‫להסיח את דעתך ממוות מתקרב?‬
‫- באמת? - מה?‬
‫היא שאלה, קפאתי.‬
‫- אלוהים. - אבל היא נתנה לי טיפ.‬
‫זה יפה.‬
‫מה זה, אייב?‬
‫- מה? - ביד שלך?‬
‫זה כלום.‬
‫אתה מחזיק את זה בחוזקה.‬
‫- זה רק... - כתוב, "מודעת האבל של מויש".‬
‫- כתבת את מודעת האבל שלי? - לא.‬
‫כתבת משהו ונתת לו את הכותרת הזאת.‬
‫לא השגת את הבחור שכתב את המודעה על איינשטיין?‬
‫לא. אני רק...‬
‫כן, כתבתי משהו.‬
‫מה התכוונת לעשות כשמיהרת לכאן ככה?‬
‫- התכוונתי להקריא אותו. - לי?‬
‫- כן. - מחוסר הכרה?‬
‫או מת. כן.‬
‫- אני רוצה לשמוע. - מה? לא.‬
‫- גם אני קצת סקרן. - כנ"ל.‬
‫את עובדת כאן, אין לך זכות הצבעה.‬
‫אייב.‬
‫טוב זאת הייתה רק טיוטה ראשונית,‬
‫אז לא סיימתי אותה. אבל...‬
‫פשוט דיברתי על אבא שלך‬
‫ועל עגלת החמוצים, כולנו מכירים את הסיפור.‬
‫אז...‬
‫התחלת בעסק לייצור בגדים, לא היה מישהו בשם רות'.‬
‫- הכול היית אתה, נתתי לך קרדיט מלא. - תודה.‬
‫מויש הביא את 13 היהודים,‬
‫הציל אותם, יש פסקה יפה מאוד על כך.‬
‫שיבוץ... טוב.‬
‫ו...‬
‫מצאתי שגיאת דפוס.‬
‫מצאתי עוד אחת. למי יש עט?‬
‫אין על זה ציון.‬
‫כן, טוב, בסדר,‬
‫אחרי 13 היהודים,‬
‫כתבתי פסקה שלמה על האם אלוהים קיים או לא.‬
‫- הוא קיים. - זה היה הדיון.‬
‫- אין דיון, הוא קיים. - אני יודע שאתה חושב כך,‬
‫- אבל... - אייב אני במיטת בית חולים. בוא לקראתי.‬
‫אלוהים קיים.‬
‫כרגע. ואז...‬
‫ואז אני מדבר על איך שנתת לנו לגור אצלך‬
‫כשאנחנו...‬
‫לא היה לנו לאן ללכת,‬
‫ולא היית צריך לעשות את זה,‬
‫אבל עשית, ואתה...‬
‫לא ביקשת דבר בתמורה.‬
‫וידאת‬
‫שהבת שלנו...‬
‫דאגת לה, למרות שהיא לא הייתה נשואה‬
‫לבן שלך יותר.‬
‫היית איש טוב מאוד.‬
‫ואני...‬
‫מתגעגע אליך מאוד.‬
‫אבל אתה לא מת, אז...‬
‫זה היה יפה מאוד, אייב.‬
‫אני הולכת להביא גלידה. מי רוצה?‬
‫- נשמע טוב. - אלך להביא קפה.‬
‫- תביאי רק גלידה, תסמכי עליי. - גלידה נשמע נהדר.‬
‫- המכונה תיקח כסף? - יש לי כסף קטן.‬
‫- ממתי? אמרת לי שאת מרוששת. - אימא.‬
‫זה דבר מדהים ביותר.‬
‫אין לי רישום של מספר הטלפון הזה.‬
‫אין לי רישום של הטלפון הזה.‬
‫אני לא מזהה את הדגם. איפה קנית אותו?‬
‫הוא היה כאן כשהגענו הנה.‬
‫זה דבר מדהים ביותר.‬
‫הבחור מבון סוור אומר שאלפי צריך לתת שתי הופעות בחינם לפני שהם יתחייבו.‬
‫את צוחקת עליי?‬
‫אפילו אני ידעתי שזאת דפיקה רצינית.‬
‫סליחה על הסגנון. חברת הטלפונים התקשרה, יכול להגיע טכנאי ביום שלישי הבא.‬
‫חברת הטלפונים כאן.‬
‫- חברת החשמל שם? - לא.‬
‫חברת החשמל יכולה לשלוח טכנאי ביום שלישי הבא,‬
‫ומרווין ניקלסון התקשר.‬
‫טלפון, חכי רגע.‬
‫אלוהים, פרנק.‬
‫נשאר עוד שום בעולם?‬
‫שום מחזק אותך.‬
‫תוכלי לנצח את האמרגנים האחרים.‬
‫מויש יצא מכלל סכנה.‬
‫- מי? - חמי לשעבר. הוא ער.‬
‫היי, תראי קצת התלהבות.‬
‫למה? זה חמך לשעבר.‬
‫לא אכפת לי ממורתך בכיתה א', רופא הילדים שלך‬
‫או מהבחור שמישש אותך בפעם הראשונה.‬
‫סוזי, היי. יש לי איזה תימהוני.‬
‫זה משפט שלא צועקים בפומבי,‬
‫רק שתדעי לעתיד.‬
‫הוא אומר שהוא עובד בשביל טוני בנט,‬
‫והוא רוצה להזמין להופעה את אחד הלקוחות שלך.‬
‫באמת? טוני בנט?‬
‫תעבירי את השיחה.‬
‫טוני בנט.‬
‫שמעתם את זה? טוני בנט מתקשר אליי.‬
‫טוב הבחור שלו מתקשר.‬
‫הבחור שלו,‬
‫אבל הוא מתקשר אליי כי טוני בנט אמר לו, אז...‬
‫סוזי.‬
‫חכי רגע, מגי.‬
‫בסדר.‬
‫לרגע היה לי יום נהדר.‬
‫לני הציע את השם שלי לבנט להופעה בקופה השבוע.‬
‫הקופה? ההופעה בקופה שאזלו לה הכרטיסים?‬
‫ההופעה הזאת בקופה שאזלו לה הכרטיסים?‬
‫בזאת מדובר.‬
‫כן, עם המודעה בעמוד שלם שנכתב בה,‬
‫"היי חבר'ה, ההופעה הזאת היא באמת דבר גדול.‬
‫"כל מי שקשור למודעה יתעשר‬
‫"ויהיה מפורסם ומאושר מאוד."‬
‫בינגו.‬
‫- אין מופעי חימום. - אין מופעי חימום.‬
‫כן. נתקי את הטלפון, מגי.‬
‫- למה? - עברתי.‬
‫- לאן? - אני מתה.‬
‫- באמת? - פשוט תנתקי את הטלפון, לעזאזל.‬
‫מצטערת.‬
‫אין בעיה.‬
‫- רוצה קפה? - בטח.‬
‫- שמנת? - סוזי, לא.‬
‫לא מה?‬
‫טוב, בלי שמנת.‬
‫- את יודעת את מצבי. - סוכר?‬
‫כן, את אוהבת את זה מתוק. תני לי לשים לך שם סוכר.‬
‫זה מפחיד.‬
‫זה היה טוני בנט.‬
‫- כן, אבל אני לא... - תניח לזה, פרנק.‬
‫זה קיר לבנים בחצאית ורודה.‬
‫סוזי את יודעת אם בנקודה כלשהי‬
‫הבניין כולו היה במקום אחר?‬
‫- אני אענה, "לא". - הבניין הזה לא הועבר.‬
‫את יודעת, מידג',‬
‫זאת נראית הזדמנות גדולה.‬
‫תחשבי שוב.‬
‫תודה, פרנק. לסוזי ולי יש תוכנית.‬
‫מופע חימום לטוני בנט?‬
‫כי זאת התוכנית.‬
‫היא לא, אבל תודה ששאלת.‬
‫הוא זמר נהדר, יהיה לך נחמד לעבוד איתו.‬
‫יהיה לי נחמד. אני לא אעבוד, אבל נכון.‬
‫מרים, בתור החברים שלך ושל סוזי...‬
‫יותר כמו משפחה מאשר חברים.‬
‫- אנחנו דואגים לך. - תשקלי לשנות את דעתך.‬
‫ואז תשני את דעתך.‬
‫הוא לא ייתן לנו קו עד שיאתר את מקור הטלפון הזה.‬
‫דיינה, תבחשי את הרוטב.‬
‫- שני קווים, נכון? - כן, בבקשה.‬
‫אל תפתחו את הדלת.‬
‫אני יכולה לדבר איתך לרגע?‬
‫- למה הם פתאום תמיד כאן? - מי?‬
‫- מרטיני ורוסי. - אני לא יודעת, הם מבלים.‬
‫כאן. הם מבלים כאן.‬
‫כן, כאן. הם השיגו לי את הדירה הזאת.‬
‫הם מצאו את הרהיטים, הם הציעו סידור.‬
‫- למה? - למה?‬
‫זה לא ברור לעין, מרים, יש הרבה חלל שצריך למלא.‬
‫סוזי, תחשבי.‬
‫למה הם עשו את כל זה?‬
‫כי כזה כיף איתך?‬
‫לכי תזדייני, כיף איתי.‬
‫הם לא חברים של אנשים בלי מלכוד.‬
‫מה המלכוד?‬
‫למה אכפת לך?‬
‫- הם אמרו משהו על התנסות. - במה?‬
‫- את צריכה להירגע. - הם מאפיונרים!‬
‫אני יודעת מה הם, בסדר?‬
‫הם חטפו אותי במשך לילה, אם זכור לך.‬
‫במה הם מתנסים?‬
‫תראי. הם עשו לי טובה,‬
‫יום אחד אעשה טובה להם,‬
‫- וככה זה עובד. - איזו טובה?‬
‫אין לך מה לתת לחבר'ה שרוצים טובה.‬
‫- יש לי. - אני הטובה.‬
‫- טוב, גמרנו כאן. - סוזי, בבקשה תקשיבי לי.‬
‫אני חייבת להגיד לך, דבר אחד‬
‫שנמאס לי מאוד לעשות עכשיו, מרים,‬
‫הוא להקשיב לך.‬
‫מויש, בזהירות. יש מדרגה.‬
‫יש מדרגה כאן.‬
‫הנה, תיזהר.‬
‫שירלי, הבצלים אצלי!‬
‫- לך לאט. - אני הולך לאט.‬
‫אמרתי, "תלך לאט".‬
‫אם הייתי הולך לאט יותר, הייתי עוצר.‬
‫אבא. בבקשה.‬
‫ג'ואל, אני אוהב אותך, אתה הבן שלי, אבל תעוף.‬
‫זלדה גאונה,‬
‫הכול מסודר.‬
‫חדר השינה שלך כאן למטה.‬
‫חדר האוכל שם.‬
‫זה טיפשי. אני נראה כמו חזיר שזכה בתחרות.‬
‫הרופא השלישי מצד ימין אמר בלי מדרגות.‬
‫הרביעי משמאל.‬
‫השלישי מימין,‬
‫הרביעי משמאל זה אותו הרופא,‬
‫וזה אומר האיש שהיה מת לפני כמה ימים.‬
‫בוא נכניס אותך למיטה, מר מויש.‬
‫אני צריך לדבר עם ג'ואל.‬
‫יש לך אחיזה של מלח.‬
‫בסדר.‬
‫אני על המיטה, יושב בשקט.‬
‫לא אוכל מלח.‬
‫- אפשר לדבר עם הבן שלי? - כמובן.‬
‫תשמע,‬
‫אני צריך להגיד משהו כאן.‬
‫בלילה עם הדבר, סיפרת לי על...‬
‫לא חייבים לעשות זאת.‬
‫אני רוצה שתדע ששמעתי אותך. שמעתי את הכול.‬
‫אני מודה שהעיתוי בהחלט נראה מחשיד,‬
‫אבל אני חייב להבהיר‬
‫שהדבר לא קרה לי כי סיפרת לי על החברה שלך.‬
‫- הוא לא קרה? - לא אכפת לי אם היא סינית.‬
‫- אני צריך לחזור על זה? - לא.‬
‫אני מופתע שהיא בהיריון.‬
‫אבל יש לך שני ילדים ורוכסן, אז זה לא לגמרי מפתיע.‬
‫זאת הזדמנות נוספת לקרוא למישהו על שם סבתי הלדה.‬
‫לא, זאת לא.‬
‫אתה אוהב אותה.‬
‫אתה הולך להתחתן איתה.‬
‫עוד נכד, זאת מצווה‬
‫- שאנחנו חוגגים. - תודה.‬
‫אבל היא חייבת להיות יהודייה כשתספר לאימא שלך.‬
‫- מה? - זה קל.‬
‫היא פוגשת רב, קוראת ספר, טובלת באמבטיה.‬
‫- אבא. - אני נהיה חלש מאוד, ג'ואל.‬
‫תנסה לא לעצבן אותי.‬
‫זלדה הכינה את ציר הבשר שלה, מויש, תשתה.‬
‫רוז.‬
‫- סליחה, מויש. - אייב, אלוהים.‬
‫מה קרה?‬
‫- אייב. - ו...‬
‫יש לי משהו בשבילך.‬
‫רק תזכרי, אני הולך ראשון.‬
‫מה שתרצה, אייב.‬
‫עבה מדי.‬
‫דק מדי.‬
‫ארוך מדי. באיזה סוג של לחם אתה שם אותו?‬
‫כמה זמן ייקח לה?‬
‫תתחיל שוב.‬
‫תשמרי לי פרוסה מעוגת החתונה הזאת.‬
‫רוז וייסמן שדכנית לא אפסיק! -ר.ו.‬
‫אנחנו יוצאים למלחמה, וינסנט.‬
‫אלוהים, זה מריח טוב.‬
‫ערב טוב, גבירותיי ורבותיי.‬
‫יש לי העונג הגדול‬
‫לברך אתכם על כך שבאתם להופעה‬
‫של לני ברוס בקרנגי הול.‬
‫דבר אחד שהייתי רוצה לומר על התיוג‬
‫של "קומיקאי חולה..."‬
‫יש שם מישהו?‬
‫אני לא יודע, גבר. לך לראות.‬
‫לא, אני לא הולך לראות.‬
‫זה ישנה משהו?‬
‫זה בסדר, אצא לבמה‬
‫ואבדר כל מסומם שייכנס.‬
‫זאת לא תהיה הפעם הראשונה.‬
‫אבל לני ברוס מעיר,‬
‫חושב, מציב מראה, כביכול,‬
‫לאלמנטים החולים בחברה שלנו‬
‫שצריך לחשוב עליהם,‬
‫ושצריך לדבר עליהם.‬
‫אז עכשיו, גבירותיי ורבותיי,‬
‫לני ברוס.‬
‫- לך תראה להם, לני. - בסדר.‬
‫בסדר, טוב, תרגיעו. כאילו...‬
‫לא חלבתי,‬
‫אבל זה מגוחך.‬
‫אתה צריך להבין את הדעה שלי.‬
‫לעבוד בקרנגי הול זה כמו...‬
‫אני מעריך את זה, אתם יודעים.‬
‫זה כמו... אבל זה...‬
‫היו לי הרבה פנטזיות עליו.‬
‫שתי פנטזיות נהדרות.‬
‫אחת, הוא מציג אותי.‬
‫אני יוצא עם כינור ופשוט מנגן מדהים.‬
‫אבל במשך שעה.‬
‫כל יצירה כבדה של סטרווינסקי כמו...‬
‫ואני לא אומר מילה, כלום ואני עוזב.‬
‫אתם יודעים, "מה זה היה, גבר?"‬
‫"אני לא יודע. זה קונצרט והוא ניגן בכינור."‬
‫"הוא לא סיפר שום בדיחות."‬
‫"לא, גבר, הוא רק ייבב עם כינור."‬
‫כן.‬
‫סליחה. סליחה.‬
‫טוב, עכשיו פנטזיה מספר שתיים היא,‬
‫כיוון שמדובר בהופעת חצות,‬
‫אולי האנשים שהם בעלי המקום אפילו לא יודעים שאנחנו כאן.‬
‫נכון?‬
‫כן.‬
‫יש לכם בחור שהוא...‬
‫שרת טוב ומושחת.‬
‫"אל תרעישו‬
‫"ותנקו כשאתם מסיימים."‬
‫בסדר.‬
‫טוב, מוצא חן בעיניכם.‬
‫אז עכשיו יש לכם‬
‫קלישאה מטומטמת כמו,‬
‫"היית רוצה שאחותך תתחתן עם אחד מהם?"‬
‫אבל אתם מבינים, אין בכך היגיון,‬
‫כי תצטרכו לומר לי איזו אחות, באיזו אחות מדובר.‬
‫אם אני מדבר עם חבר בקו קלוקס קלאן,‬
‫אני אומר, בוא נראה, אתה בן 35. אתה לא נשוי.‬
‫אתה לבן.‬
‫אתה גבר מושך.‬
‫אתן לך לבחור,‬
‫מתוך רצון חופשי,‬
‫להתחתן עם אישה שחורה או עם אישה לבנה.‬
‫שתי בחורות בנות אותו גיל בערך,‬
‫באותו מעמד כלכלי,‬
‫ואתה עושה את הבחירה.‬
‫אך אתה חייב להתחתן, עם כל המשמעות של הדבר בעיניך,‬
‫להתנשק ולהתחבק ולישון במיטת יחיד בלילות חמים.‬
‫חמש עשרה שנה עם אישה שחורה-שחורה‬
‫או 15 שנה עם אישה לבנה-לבנה?‬
‫לנשק ולחבק את האישה השחורה-שחורה הזאת‬
‫או את הלבנה-לבנה.‬
‫אתה בוחר בין האישה השחורה או האישה הלבנה.‬
‫האישה הלבנה היא קייט סמית'.‬
‫האישה השחורה היא לינה הורן.‬
‫אז שחורים ולבנים לא מטרידים אותך יותר, נכון?‬
‫אני לא יודע אם יש כאן לוזרים.‬
‫כשאתה נפרד מהאישה שלך,‬
‫מתגרש, הנה הבעיה.‬
‫אני לא יודע אם יש לכם אותה.‬
‫זאת בעיה שקשורה לעסקי השעשועים,‬
‫אבל בגלל השעות שלי...‬
‫אני לא טיפוס מופקר במיוחד,‬
‫אבל אני אוהב שיש מישהי שאני יכול לבלות איתה, לדבר איתה.‬
‫בדרך כלל אני יוצא עם בחורות שהן בגילאים 30 עד 40,‬
‫כי הן בדרך כלל גרושות,‬
‫וטובות ומרירות.‬
‫אבל הבעיה היא,‬
‫לאן אפשר לצאת בארבע לפנות בוקר?‬
‫לכל בחורה שאני מכיר שהיא גרושה יש ילד בן שבע.‬
‫ואם אין לה,‬
‫אז יש לה אימא שגרה איתה ושגם היא גרושה.‬
‫האימהות האלה הן משוגעות על כל הראש.‬
‫מתחרות בבנות שלהן.‬
‫"אתה חושב שהרגליים שלי יפות? הייתי רקדנית צ'רלסטון."‬
‫כן.‬
‫אז הבעיה היא‬
‫בארבע בבוקר לאן אתה...‬
‫אם אתה אמר "מוטל",‬
‫סמנטיקה, זה לא בא בחשבון.‬
‫כן.‬
‫באמת, יש לזה קונוטציה וולגרית.‬
‫אז חשבתי על כל מיני אמצעים כמו...‬
‫להגיד לבחורה "קרוון".‬
‫זה נשמע חמוד, נכון?‬
‫אין שום דבר גס בקרוונים.‬
‫"היי, רוצה ללכת לקרוון שלי?"‬
‫"כן, בסדר, איפה הוא?"‬
‫"הוא כרגע בחדר שלי במוטל."‬
‫"כן, אעזור לך להרכיב אותו."‬
‫יש בחורה אחת,‬
‫היא די מוצאת חן בעיניי.‬
‫אני מכיר אותה כמה שנים.‬
‫פגשתי אותה אחרי העבודה.‬
‫אנחנו יושבים שם מחוץ למוטל‬
‫והיא אומרת, "טוב, תראה,‬
‫"אני לא רוצה להיכנס לשם,‬
‫"להיות במבוכה עם הרישום.‬
‫"תלך אתה." אני אומר, "בסדר. טוב.‬
‫"תישארי במכונית."‬
‫אז אני נכנס. "שלום."‬
‫"שלום." "כמה עולה כאן לשכור לחודש?"‬
‫"יש לנו תעריף יומי, שישה דולר."‬
‫"אגיד לך מה,‬
‫"אחותי במכונית,‬
‫"והייתה לנו טרגדיה נוראית במשפחה.‬
‫"הדוד שלי מת.‬
‫"אני לא יודע אם חווית טרגדיה כזאת אי פעם.‬
‫"היינו קרובים מאוד אליו, למעשה.‬
‫"והיא נסערת כולה,‬
‫"היא עם כדורים.‬
‫"היא פשוט היסטרית, אז אלך לשכב איתה."‬
‫הגיע הזמן לעזוב. קחו את חפירה ולכו הביתה.‬
‫תודה.‬
‫סליחה.‬
‫סליחה אם זאת הייתה רגל.‬
‫הנה היא.‬
‫כולם,‬
‫זאת מידג' מייזל,‬
‫נשואה לשעבר, לאלה שבסוד העניינים.‬
‫מה שלום החם שלך?‬
‫הוא בסדר, הוא יחלים.‬
‫תודה לאל. היינו בפניקה.‬
‫תוכלו לסלוח לי?‬
‫אני צריך לדבר עם הגברת הזאת לרגע.‬
‫לני.‬
‫היית מדהים בטירוף הערב.‬
‫באמת.‬
‫אנשים לידי לא רצו שתפסיק.‬
‫אולי היו רוצים שתאט את הקצב אם היו הולכים אחריך ככה.‬
‫לני, עצה קטנה.‬
‫ככל שהגברת יפה יותר, כך הנעליים שלה מכאיבות יותר.‬
‫זה מדהים.‬
‫איך הייתה ההרגשה?‬
‫הייתה הרגשה מצוינת.‬
‫הייתי כאן כבר לצפות בהופעות, אבל בקהל מן הסתם.‬
‫דחית את ההופעה אצל בנט.‬
‫כן.‬
‫דחיתי.‬
‫לא ענית לטלפון.‬
‫יותר נכון זאת הייתה סוזי, אבל כן.‬
‫טוב.‬
‫בואי נשכח שהבעתי בך תמיכה כדי להשיג את העבודה הזאת.‬
‫דחיתי את המחיר הזה שלוש פעמים.‬
‫"לא בשביל הסכום הזה.‬
‫"אתה יודע מה אתה מקבל?"‬
‫זאת אשמתי.‬
‫לא ביקשת ממני. אני השמוק.‬
‫- לני. - אבל לא יכולתי להבין למה.‬
‫אז שאלתי.‬
‫אני לא יודע. שוב שמו אותך ברשימה השחורה?‬
‫העניין הזה של בולדווין פגע בך?‬
‫אני בקרנגי הול.‬
‫יש לי חמש דקות שאני יכול לעזור לך‬
‫לפני שמעיפים אותי שוב מהמועדון.‬
‫אבל אז שמעתי שדחית עבודות על ימין ועל שמאל.‬
‫החלטתי לעשות דברים בדרך שלי.‬
‫סליחה, מה זה אומר?‬
‫זה אומר שאני רק רוצה לומר מה שאני רוצה לומר.‬
‫למה אני מסבירה לך את זה?‬
‫למה? כי הראש שלי מתפוצץ.‬
‫אני לא מבינה.‬
‫- אין הופעות חימום. - נכון.‬
‫- זה נכון? - כן.‬
‫זה נכון. אמרתי לך על המניפסט.‬
‫את מבינה שזה עסק?‬
‫כמו כל דבר,‬
‫מעסיקים אותך, משלמים לך. את מבינה?‬
‫כן, אבל...‬
‫הטריק הוא להשתפר ושישלמו לך.‬
‫משלמים לי בוולפורד.‬
‫דבר אחד שאת לא זה טיפשה.‬
‫חכה רגע.‬
‫אתה אף פעם לא מתפשר.‬
‫אתה עולה על הבמה בידיעה שהמשטרה אולי תהיה שם,‬
‫או שהיא כבר שם,‬
‫ואתה אומר כל מה שבא לך בכל מקרה.‬
‫למה זה נורא שאני גם רוצה לעשות את זה?‬
‫אלוהים, מידג'.‬
‫על איזה מעמד שמת אותי.‬
‫להיעצר זה לא אות כבוד.‬
‫זה אומר שאני לא יכול לעבוד איפה שאני רוצה.‬
‫אנשים פוחדים להזמין אותי.‬
‫זה בדיוק ההפך ממה שאני מאחל לעצמי.‬
‫- אבל... - את יודעת כמה אני שונא‬
‫שחצי מהאנשים מקווים שאיעצר?‬
‫מקווים לסיפור נהדר‬
‫לספר לחברים שלהם על גבינה וקרקרים.‬
‫אני רוצה שאנשים יצחקו.‬
‫יחשבו ויצחקו, בטח, אבל יצחקו.‬
‫אני קומיקאי,‬
‫בדרן.‬
‫מכנסיים רחבים, קליפות בננה.‬
‫אני לא המשיח של הסטנד-אפ.‬
‫זה מה שאני רוצה.‬
‫בשביל זה עבדתי.‬
‫את לא רוצה את זה?‬
‫את לא רוצה להיות כאן?‬
‫להכיר אלף חולי נפש‬
‫שאמיצים מספיק להגיע בסופת שלג לצפות בך?‬
‫זאת צריכה להיות המטרה.‬
‫- איך אתה יודע שהיא לא? - כי לא תגיעי לכאן‬
‫אם תסתתרי במועדון שטכנית לא קיים.‬
‫אני לא מסתתרת.‬
‫בטח שאת מסתתרת.‬
‫בולדווין זרק אותך,‬
‫למי מזיז?‬
‫לכי להשיג עוד הופעה ועוד הופעה.‬
‫פשוט להיות מפוטרת מעבודה לעבודה?‬
‫כן, אם זה מה שנדרש.‬
‫תקשיבי לי.‬
‫עשיתי טעויות‬
‫ואעשה עוד הרבה,‬
‫אבל דבר אחד ברור לי,‬
‫וזאת המטרה הסופית.‬
‫באמת?‬
‫- אז זה מה שהתיק ב... - לא.‬
‫אני לא הנושא.‬
‫הנושא הוא את.‬
‫רצית שאזכור שאת מצחיקה, נכון?‬
‫בלילה ההוא לא רצית שאחשוב עלייך רק בתור בחורה,‬
‫רצית שאחשוב עלייך בתור קומיקאית.‬
‫אל תשכחי שגם אני קומיקאי.‬
‫אל תעזי להסתכל עליי כמישהו לרחם עליו או שדורש תיקון.‬
‫אני לא צריך את זה, במיוחד לא ממך.‬
‫אני לא רוצה לתקן אותך.‬
‫תשעים אחוז מהמשחק הזה הוא איך רואים אותך.‬
‫הם רואים אותך עם טוני בנט,‬
‫הם חושבים שזה מגיע לך.‬
‫רואים שאת נלקחת לכלא‬
‫על קללה במועדון חשפנות, הם חושבים שמגיע לך.‬
‫תחכימי.‬
‫אני לא מתחבאת.‬
‫יש לי תוכנית.‬
‫אל תתכנני.‬
‫תעבדי.‬
‫פשוט תעבדי ואל תפסיקי.‬
‫יש רגע בעסק הזה,‬
‫החלון פתוח.‬
‫אם תפספסי אותו, הוא ייסגר.‬
‫רק אל...‬
‫אם תפשלי, מידג', אני נשבע...‬
‫תשברי לי את הלב.‬
‫קנדי הצליח! הצלחנו!‬
‫לך קדימה‬
‫המופע של גורדון פורד‬
‫תרגום כתוביות: ליאורה הרשברג‬