Jag mötte honom i parken.
Jag går med Ethan genom parken på väg till dagis.
Det ger oss lite tid ihop och jag älskar den friska luften.
Hans hund sa hej först,
sen sa han hej.
Jag gillade honom ganska omedelbart.
Han var stilig, smart.
Det syntes på blicken.
Jag bad om ursäkt för att ha kidnappat hans vovve, och han log.
Efter det stötte vi på honom ofta,
i stort sett varje dag, i stort sett med flit.
En gång gav han mig en blomma som han plockat längs vägen.
Den var tjusig, han var tjusig,
flörtandet var intensivt från båda håll.
Sluta nu. Det har varit så här hela morgonen.
Jag pratade med honom för att han ringde och jag svarade.
Inte visste jag vem som ringde.
-Dinah? -Det är dumt.
-Du är dum. -Dinah!
Vänta. Alfies repetition är kl. 12.30.
Det var min chef.
-Det var min chef. -Dinah, lägg på.
Prata med honom, han tror att jag är med Hank.
-Är det inte Hank? -Frank.
Hank är min andra pojkvän.
-Jösses. Hank. -Frank!
Frank, Dinah är på jobbet, lägg på.
Nöjd nu?
Nej, det var inte en man utan min chef, Susie.
Hon är en kvinna.
Jag har pratat färdigt med dig, Frank. Adjö.
Fortsätt.
En dag var Ethan ledig från skolan.
Zelda stannade med barnen och jag gick till parken själv
i hopp om att möta honom. Så blev det.
Den gången satt vi och pratade i en timme.
Han berättade om sitt jobb, sina hobbyer, kärleken till fransk film.
Jag var säker.
Han skulle bjuda ut mig,
och jag gjorde allt för att uppmuntra det.
Men han kom aldrig till skott.
Jag tänkte fråga honom,
men jag har inte bjudit ut en kille sen katastrofen
på Sadie Hawkins dag.
Vad tusan är Sadie Hawkins dag?
Då tjejerna bjuder ut killarna.
Jag tänkte bjuda Jacob Fineman på dansen.
Gud, vad jag var kär i honom.
Jag stod utanför synagogan med två RC Cola,
och han kom mot mig i sin nya...
Vänta, börja inte berätta en annan jädra historia,
vi har inte tid.
Okej.
I morse var jag tillbaka i parken,
utan Ethan.
Och där var han,
utan sin hund.
Nu berättade han hur mycket han älskar kaffe,
och nämnde ett ställe i närheten med den bästa espresson i stan
och frågade om jag var sugen.
Jag sa: "Nu?"
Och han sa: "Nu."
Så han visade vägen.
Men det var stängt.
De byggde om eller nåt.
Typiskt min otur.
Han sa att han hade en espressomaskin hemma
som var importerad från Neapel, och det var precis runt hörnet.
Oj, jag har aldrig gjort nåt sånt,
men jag tänkte: "Du lever bara en gång, Midge."
Och jag hade fina underkläder på mig, så vad fan.
Han visade vägen.
Sen gick det fort.
Det var ett tag sen, inte sen Benjamin.
Jag kände en sorts frigörelse,
spontanitetens spänning.
Jag insåg att jag inte hade varit tillräckligt spontan.
För många stopp, för lite fart.
Jag insåg att jag gillade känslan
och ville fortsätta känna den. Men sen...
Fullständigt kaos.
Herregud.
Vad är det här för skämt?
-Vad fan gör du här? -Jag?
Vem är det? Ett stenografifnask?
Inte alls.
Han var gift.
Han skrek, hon skrek,
hunden skällde, och jag var fast.
Jag var naken, det fanns bara en utväg ur rummet,
och mina kläder var långt ifrån mig.
Jag tog det jag kunde och sprang.
Jag hörde dem gräla ända från taxin, det var helgalet.
Gör en lista över alla män du legat med,
och det tar hela dan.
Okej, och?
Vad tror du?
Jag vill ha tillbaka min klänning.
Gå precis som vanligt,
som på väg till tunnelbanan.
Och jag som tänkte studsa fram.
-Arch... -Jag fixar det.
Ett och ett halvt kvarter bort.
-Ja. -Fråga efter Cheng,
den bäste kassören, talar engelska,
-sköter mina insättningar. -Som du sa.
Kontanter kan rånas,
och jag har inga bra gömställen.
Skrivbordet är osäkert, alla drar ut lådor,
råttorna kommer åt det i bjälklagen.
Jag får slå hål i golvet och lägga en matta över.
Jag har blivit som mamma.
Jag fixar det.
Okej, tack.
-Vi ses ikväll. -Ja.
Hallå!
Underbart, jag tar sex hekto av det.
Vår mest aromatiska blandning.
Jag ska se mig omkring,
kanske köpa några cigarrer till kontoret.
Jag slår in det åt dig.
Vi har ett finfint urval av...
God morgon. Har ni en bra dag?
Alldeles utmärkt, tack.
Och vill ni fortsätta med det?
Ursäkta?
Jag vill försörja min familj.
Så när min försörjning är hotad, hotar jag tillbaka.
Förståeligt.
Det finns en rad i Torah.
"Jävlas du med mig, dör du."
Tänk på det.
Det ska jag, men just nu ska jag uppsöka en annan del av butiken.
Trevligt att talas vid.
Den här har en fin form.
-Goddag, sir. -God dag.
Har ni en minut över?
Jag vill prata om...
...det som slår lågor.
Visst, det har en lång historia.
Det första tändstickorna härrör från 1300-talets Kina.
Man doppade tallpinnar i svavel...
Jag menar den sortens lågor er beniga fru håller på med.
-Min... -Ni är väl Abe Weissman?
Make till Rose,
far till Miriam,
morfar till Ethan, Esther och Chaim?
Jag har inget att göra med min frus affärer.
Men ni har inflytande.
Ni är väl mannen i huset?
Jag antar det.
Såvida vi inte tar mandomen ifrån er.
Vilka är ni?
Glöm det,
få bara stopp på er fru.
-Stopp. -Stopp.
Stopp? Visst.
Kan ni svara på en liten fråga?
-Ja. -Är det fler av er utanför?
Bara vi.
-Sir? Tobaken. -Behåll den!
-Har du redan beställt? -Ja.
Varför?
Du är sen och jag måste vara hos Susie kl. 11.00.
Maten är kall. Och du är jämt sen.
Inte idag.
Jag vill inte ha det här, bara ägg.
Beställ ägg, då.
Och kasta bort maten, som Henrik VIII?
Ja, men halshugg mig inte.
Vill du gå ut och börja om?
Nej. Bara...
-Allt är galet. -Jag vet.
Jag borde inte ha anförtrott Archie pengarna.
Inte hans fel.
Han höll väskan som om det var hämtmat.
Ska jag fråga Imogene om det var ett insiderjobb?
-Det blir ont om pengar. -Vi löser det.
Kan vi få tre äggröra och nybryggt kaffe?
Det ska bli.
Här, från mamma och pappa.
Påtänkta Halloweenkostymer åt barnen.
Damerna på fabriken ritade dem.
Vad är det?
Bonnie och Clyde,
Romeo och Julia...
-De är par. -Och?
Par som...
...du vet.
Antyd det inte ens, det är våra barn.
Tarzan och Jane? Vill du sätta höftskynke på din son?
-Vad är det med dig idag? -Vad är det med dig?
Är det bara pengarna?
Självklart. "Bara pengarna."
-Bara du skulle säga "bara pengarna". -Joel.
Vi ska ha barn.
-Vilka då? -Jag och Mei.
Vi ska ha barn.
Oj.
Lägg till några hundra "oj" för mig.
Så det var en överraskning?
Det kan man säga.
Nåt mer?
-Vad är planen? -Det är helt nytt.
-Ingen plan. -Vi fick just veta.
-Ingen plan. -Vad vill du veta?
Barnkammarens färg? Vilket college vi valt?
Jag bör få veta nånting.
Det här påverkar mig och barnen.
-Jag vet. -Vad har ni diskuterat?
Hon är inte ens här. Hon är på jobbintervju.
I en annan stad?
Ja.
Och om hon får jobb där? Flyttar du?
Jag kan inte för klubben.
Vet hon det?
Jag måste inte säga det här.
Att mina barn ska få en styvmor?
-Bör inte jag veta? -De är kalla.
Ska jag bara råka på er med en barnvagn?
Glöm att jag sa nåt. Glöm allt.
Joel, vänta!
Var inte arg för att jag frågar.
Det där var rena förhöret.
Jag vet ingenting om Mei utom att hon ska bli läkare.
-Just det. -Vilken sort?
Fot? Hjärna? Ögonläkare? Barnläkare?
Läkare, bara.
Du vet inget om henne. Har hon ett efternamn?
-Doktor vad? -Lin.
Ett "N" eller två?
Ett.
Måste du tänka efter?
Hon ska byta till Maisel.
Ska ni gifta er?
-Är du inte glad för min skull? -Först måste du vara glad.
Jag är glad. Okej? Det här är glad.
-När ska du berätta för föräldrarna? -Jag kan ha nämnt det.
Jag pratade i telefon med Shirley igår
och samtalet handlade om jäst och Robert Goulet.
De vet inte än. Säg inget.
Hon kanske har mage när de ses.
De har inte träffats.
Har du koll på det här överhuvudtaget?
Gud, Joel,
vad har du gett dig in i?
Jag vill inte stå här på gatan.
Ska ni verkligen gifta er?
Vi ska fixa logistiken när hon är tillbaka.
Jag håller dig uppdaterad.
Blivande föräldrar gifter sig.
Okej.
Nämn inte det här för nån.
Det ska bli.
Det var ingen befallning.
Vi ses.
Och jag ska prata med pappa om kostymerna.
Abe?
-Bort från dörren. -Varför?
Är bakdörren låst?
Ja, vad har hänt? Du svettas.
-Tyst. Viska. Mima om du kan. -Abe...
-Den lilla kvinnan, Rose. -Vilken då?
Den lilla judiska molokna i pärlor.
Och den stora irländskan med händer som krossar.
-De var i butiken. -Vilken butik?
Min tobaksaffär.
Är du äktenskapsmäklerska?
Det har du vetat i alla dessa månader.
De är också äktenskapsmäklerskor och vill att du slutar.
Det sa de klart och tydligt,
i ett hotfullt tonfall: "Stopp!" "Stoppa henne."
-Din rock är sönder, gjorde de dig illa? -Nej.
Men jag var rädd för
att de skulle följa efter mig.
Jag försökte skaka av mig dem,
jag slingrade mig fram genom gatorna,
sprang in i butiker, dök mellan bilar.
-Herregud. -Och sen...
Abe?
Jag...
Vadå?
Jag smet in i en katolsk kyrka
i hopp om "frid", åtminstone från den irländska.
Jag trodde att den var tom.
Men det var mitt i en mässa.
Det enda ljudet i rummet var en gnällig piporgel.
En lång rad människor var på väg uppför gången,
så jag gick med.
Jag hade ingen aning om vad det var,
jag bara följde med.
"Smält in", var strategin.
När jag kom längst fram
knäböjde alla,
så jag knäböjde också.
Då såg jag honom.
Han höll en silverbägare,
och för att inte verka misstänkt...
-Abe, nej. -...tog jag emot nattvarden.
-Herregud. -Jag tror att prästen blev misstänksam
när han sa "Kristi kropp"
och jag svarade: "Mazel tov."
-Det snurrar i huvudet. -Där var jag,
med en munfull Kristus, undrande vad jag skulle ta mig till.
Jag gick genast och tog ut oblaten.
Och nu...
Vad ska jag göra med den?
Slå in den, lägg undan den. Vi har större problem.
De nämnde Miriam och barnbarnen vid namn.
Gå och byt om, vi kommer på nåt.
Jag uppskattar att du kommer själv
och inte skickar en medarbetare.
Du lär inte ångra dig, Alfie är bäst.
Kom inte in.
Kom inte in, sa jag.
Midge Maisel är här.
Nu? Hon är tidig.
Vi ses fredag kväll, mr Gladder.
Tack.
-Be henne vänta. -Jag är här.
-Hon måste vänta. -Kan du gå ut?
-Ska jag? -Hon är inne, låt henne stanna.
Varför gråter hon?
Varför är du här?
-Vi hade bokat tid. -Klockan ett.
Nej, elva, och den är tolv, så jag är en timme sen.
Jag sa elva, så hon skulle vara här tolv.
Du sa: "Miriam är för fan jämt en timme sen.
Hon är så självisk."
Tack, och jag sa inte det där.
Du är här, sätt dig,
för jag har faktiskt goda nyheter.
Goda nyheter, låt höra.
Det krävdes mycket jobb, men du vill ju vara huvudartist.
Jag ordnade det åt dig.
-Skojar du? -Teater med tusen stolar, bra gage.
Fantastiskt! Var då?
I Kroatien.
Var är det? Pennsylvania?
Republiken Kroatien, där är det.
Namnet på stället är på deras språk,
och betyder löst översatt "Skratta och visa tänderna".
-Kroatien? -Ja, Zagreb, närmare bestämt.
-Det är visst huvudstaden. -Det är det.
Tack.
Det är fem kvällar,
men de har bara el en kväll i veckan.
Du flyger dit för den kvällen,
uppträder, far hem,
väntar sex dagar, flyger dit igen,
uppträder och flyger hem.
I fem veckor?
Du behöver vaccineras.
Smittkoppor, stelkramp, difteri.
Tydligen är det oerhört smärtsamt,
så ta dem en vecka innan.
Jag kan inte åka fram och tillbaka till ett fjärran land
för en kväll i veckan, då dör jag.
-Inte om du får dina sprutor. -Nej tack.
Du sa: "Gör mig till huvudartist."
På västra halvklotet.
-Är det ett nej? -En miljon nej.
Är det sämre än att värma upp för Sophie?
Ett misstag som inte ska upprepas.
Bättre än så kan jag inte,
fattar du.
Förra veckan var det en höjdare som ville se dig,
men var då nånstans?
-Vem? -Vet du vem Gordon Ford är?
Ville Gordon Ford se mig?
Inte personligen, men hans bokningsagent.
Hans bokningsagent? Det är också stort.
Hans praktikant.
Men han var klart intresserad.
Han meddelar bokningsagenten och så vidare.
Om de vill se mig,
-kan de komma... -Avsluta inte meningen,
de kan inte se dig på en illegal strippklubb.
De vill inte bli sedda där.
Och det finns inga stora jobb för dig lokalt,
inte inom en snar framtid.
Jag jobbar på det men låt oss vara realistiska.
Jag går på lunch.
Bra, gå, ta en näsduk.
Vad är det med henne?
Lång historia. Bli inte för vänlig, för hon måste sluta.
Stackare.
Hon är oprofessionell.
Hon har pojkvänner som hon jämt grälar med,
och hennes syskonbarn springer jämt runt här.
För mycket dramatik, bråk och snor.
Jag behöver info om Alfies show. Jag tar med fyra.
Ta ett flygblad under högen.
-Vilken? -Den till höger.
Inte den, nästa. Nästa ändå.
Sitter du fastlimmad? Visa mig.
-Precis där. -Varför ställer du dig inte upp?
Susie?
Jag har inga byxor på mig.
-Säkert? -Nej,
jag tänkte skoja lite. Jo.
Än sen? Jag har sett dig i shorts.
Jag har inga shorts på mig.
Är du helt naken där nere?
-Ja. -Klibbar inte huden vid sätet?
Jag valde det inte.
Det ringde. Dinah var inte här och jag hade inte klätt på mig.
-Men... -Fråga på, bara.
Klär du dig på överkroppen först, och sen underkroppen?
-Ja. -Börjar du inte
med underkläderna och tar ytterkläderna sen?
-Nej. -Susie Myerson & Associates,
vem är det som ringer?
Vem är det, Nicky?
Det är Sandy Bishop på McCormick Hatlestad.
Hej, Midge.
Jag måste svara.
Skicka in resten av dina frågor skriftligt.
Vi hörs sen.
Stäng dörren på väg ut.
Hej, Miriam!
-Det var länge sen. -Mr Bishop.
Hej, Frank. Hjälper ni till?
Närhelst vi kan.
Vi fixade lägenheten åt henne.
Jag vet, och hon är väldigt nöjd.
Ska du ta Kroatien-jobbet?
På "Skratta och visa tänderna"?
-Nej. -Inte?
-Det är 1 000 platser. -Med el.
Jag kan inte, av många skäl.
Jag kan inte lämna barnen.
Så det är familjen nu?
Huvudsakligen.
Okej. "Tackar nej på grund av familjeskäl."
Håller du koll?
Men du ingår väl i vår familj nu?
Visst.
Min närmsta familj växer hela tiden, så varför inte?
Miriam, om jag inte tar miste,
ska du ha barn?
Du strålar fast det inte syns än.
Nej, min man och hans mystiska flickvän ska ha barn,
och det lär bli komplicerat.
Mystiska?
Han känner henne knappt.
-Bekymmersamt. -Cherry Lane. I Village.
Midge,
-oroar du dig för tjejen? -Nej.
Jag menar, kanske lite.
Hon blir styvmor till dina barn.
Det är en viktig roll.
Joel ville inte lyssna.
Var det nåt mer?
Jag tror inte det.
Ska vi undersöka henne?
Nej.
-Kan ni det? -Jodå.
-Diskret. -Eller inte.
Nej, det ska vara diskret,
om alls.
Du pratar med rätt killar.
Vi får information ur folk.
-Om... -Om folk.
Utan att de vet det.
Okej.
Ger du oss ett namn?
Hon går nog bara till skolan och sen hem.
Kanske.
Kanske inte.
Ni behöver bara ett namn?
Vi ska vara väldigt diskreta.
Snabbt, Dorothy, snurra till källaren!
Hon sa direkt till Boise,
som är chef här: "Knacka först."
"Flickor har tuttar, män knackar",
så sa hon.
Midge är väldigt självsäker. Jag gillar henne verkligen.
I Philly fick jag sätta upp en skylt på dörren: "Inga sugjobb."
Så roligt.
Vad betyder det?
Vännen, du är så söt och oskuldsfull,
som en tomte på en kanin.
Kul att sitta och prata, oss arbetande tjejer emellan.
Jobbar du? Med vadå?
Nåt med skridskor?
Tyvärr inte. Jag är mamma,
och jag är halvvägs genom Katherine Gibbs sekreterarskola.
Sekreterarskola?
Det skulle jag inte vilja vara.
Män respekterar dem inte.
Männen glor på deras tuttar,
-det är förnedrande. -Ja,
det ska jag se till att undvika.
-Du borde lära dig åka skridskor. -Läget, tråkmåns?
Blev precis klar.
Jag kommer nog att gå runt den här månaden.
Archie är ledsen. Han känner sig hemsk.
Jag vet, han beställde 56 Tupperware-artiklar.
Jag tar inte emot beställningen.
Han försöker återgälda dig.
Vi klarar det.
Pengar kommer och går, de går mest nuförtiden,
men que sera.
Allt bra?
Vi pratar om den stora stöten.
-Vem? Trixie? -Nej,
Imogenes man blev bestulen på en väska.
Några av min exmakes värdesaker låg i den.
Han kan inte betala hyran nu.
Just fan. Jag har tips om ett gig åt dig, Midge.
-Är John F. Kennedy bekant? -Svagt.
Det blir en insamling i New York, säger pappa,
"Hustrur för Kennedy". Jackie ordnar den.
Jackie Kennedy? Gud, jag vill vara hennes bästa vän!
Hon är Kennedys fru.
Hon låter också bekant.
De behöver en komiker som ser ut som en dam.
Jackies begäran,
en kvinnlig komiker för bara damer.
-Får man betalt? -Än sen?
Kennedy. Hon gör det.
-Du får betalt. Men inga fräckisar. -Ingen fara.
Jag gör det. Tack, Gloria.
Här är numret att ringa.
Ja!
Hur är din pappa inblandad?
Han är senator.
-Senator? -Jepp.
Jag fattar inte.
Är du inte bekant med vårt lands tvåkammarsystem?
Jodå.
Du verkade inte känna till Kennedy.
Tack för tipset, Gloria.
Dorothy är väl spyfärdig nu.
Presentera mig för Trixie.
Det blir rena katastrofen.
Vad pratar du om?
Jättebra uppslutning, höjdarna är här.
Två hoppade av i sista stund.
Två av vad, 20? Du gör Alfie stolt.
Men jag kan inte visa upp dig här.
Det var en komplimang.
Ingen sprit,
och akustiken är inte rolig.
Inga skratt. Rena döden.
Lugna dig, jag menade inget,
jag bara berömde uppslutningen.
Jag gör succé i tråkiga rum.
Måste se till Alfie.
I Grant's Tomb fick jag hela klassen att vrida sig av skratt.
Den är större än jag trodde.
Innan jag spottade ut den smakade den bra.
Så du vill lämna igen den?
Men hur?
Gå på en mässa,
ställ dig i kö och när det är din tur,
kasta tillbaks den.
Misstänker de inget om en jude
smyger ned en oblat i bägaren?
De kastar vigvatten på mig.
Vad? Spola ner den?
Spola ned Kristi kropp?
Den stackarn har gått igenom nog.
Det börjar, hör ni.
Hej och välkomna.
Jag vill börja med
en god nyhet.
Jag ska inte tråka ut er med korttrick.
Folk längst bak skulle inte se vad jag gjorde
om jag inte gick ut i publiken,
och vem vill se mig på nära håll?
Nej. Jag stannar här
och ni stannar där, och det här...
...ingår inte i showen.
Alltså...
...låt oss gå framåt i det förflutna.
Mina förfäder för länge sen,
som roar sig.
Jag, i min hemmagjorda superhjältemantel.
Ni undrar kanske vilka mina krafter var?
Vi kommer till det.
På Major Bowes Amateur Hour.
Jag vann.
Gulligt.
Det här har inte ens hänt än.
Kanske händer det,
kanske inte.
Min familj. Min mantel.
Min stora chans.
Min framtid.
Herregud! Rose, det ser ut som du.
Nej...
Gör det?
Han är magisk. Det står i programmet. Läs programmet.
Vill ni följa med mig på den här resan?
Bra, för jag har låst dörrarna utifrån, ni har inget val.
Nu är det dags för mig
att be om en frivillig.
Den som räcker upp handen är diskvalificerad.
Beklagar, för ivrig.
Jag borde ha låtit bli.
Jag blir för ivrig och stöter bort folk.
-Bara ibland. -Jag vill ha med de ovilliga.
De dolda figurerna,
de obesjungna själarna,
de med djup vi inte kan se.
Jag väljer dig.
Vem pekar han på?
Han pekar visst på dig.
Mig? Jag kan inte gå upp dit.
-Varför inte? -Det blir kul.
Kom igen, mamma.
Jag är glad att det blev du.
Låt oss ge henne lite uppmuntran.
Hon har ingen aning om vad jag ska göra med henne.
Mycket bra,
kom upp hit, unga dam.
Såja.
Vad heter du?
-Jag heter Rose. -Rose.
Tur att du inte hette Kaktus.
Bra!
Berätta om dig själv, Rose.
Tja...
...jag bor på Upper West Side och är lyckligt gift.
Jag har två barn, tre barnbarn.
Låter som ett underbart liv.
Tycker du om dina barnbarn, Rose?
Självklart. Jag avgudar dem, de är perfekta.
-Är du sömnig? -Ursäkta?
Vad heter dina barnbarn?
Ethan, Esther och Chaim.
Underbart.
Jag gillar rytmen i det.
Ethan,
Esther,
Chaim. Det är varmt här.
Det är varmt här.
Ethan,
Esther,
Chaim. Tycker du om dina barnbarn, Rose?
Hemska ungar, deras föräldrar är för slappa.
-Oschysst. -Elakt.
Det blir nog stämning för förtal.
Ethan,
Esther...
Chaim.
-Är hon hypnotiserad? -Jag tror det.
Och dina barn?
-De är här. -Se upp.
Nu smäller det.
Berätta om dina barn.
Min son är lysande, en matematiker som sin far.
-Och din dotter? -Hon är som du.
En odiagnosticerad schizofren?
Hon är artist.
Fascinerande.
Och vilka av barnbarnen är hennes?
Ethan,
Esther...
Chaim.
Rose,
nästa gång du hör dessa namn
-vill jag att du visar mig. -Vadå?
Vad din dotter gör.
Förstår du?
-Ja. -Nej.
-Hur? -Vad?
-Ethan... -Vad gör hennes dotter?
-Esther... -Vad tusan?
Chaim.
Bubbla, bubbla, gnida och gno.
Är alla i gasen där ute?
Vad i hela helvete?
Vad händer?
Hur är de billiga stolarna?
Är de här billiga?
Jag vill att ni ska tänka på en sak, speciellt du,
med handen betänkligt nära grenen där.
Vad sa hon?
Hon sa "grenen".
Hon har aldrig sagt så.
Det här är inte möjligt.
Varje tjej ni ser vifta med tuttarna har en pappa.
Just det. Jag har också en pappa.
-Han heter Abraham. -Tuttar? Hur kan hon...
Miriam, vad är det här?
Han trodde att jag skulle bli en perfekt dam.
Men här står jag och skämtar om kukar inför druckna män på en strippklubb.
Så grattis på fars dag!
Vad för slags skämt?
Kukskämt, tror jag. Hon drar skämt om penisar.
Min föreställning.
Mina föräldrar bor hos mig och de grälar mycket,
så många oenigheter.
Den enda gången min mor är överens med min far
är varannan månad när de lägger sig
och min mor säger tio minuter senare:
"Ja, Abe! Ja!"
Det påminner mig om när jag delade vägg
med min bror förr i tiden.
Noah, jag är verkligen ledsen.
För vad? Vad ska hon säga?
Min bror Noah var en typiskt aktiv tonåring.
Nej, han idrottade inte.
Han var aktiv på det andra sättet tonårspojkar är.
Minsta stimulans fick honom att springa till sitt rum.
Vivien Leigh på omslaget till Time,
tillbaka till sovrummet.
Eleanor Roosevelt kör en jeep,
tillbaka till sovrummet.
Lassie tvättar sig,
tillbaka till sovrummet.
Han gjorde av med handkräm som om det var vatten.
Du använder mycket handkräm än.
Så träffade han sin gymnasieälskling,
Shira. Så galet kär,
att han glömde Eleanor Roosevelt.
Men sen bytte han.
Han dumpade den perfekta hemmafrun för en blond shiksa med perfekt hud,
som kliven ur omslaget till Nuremburg Monthly.
Det är en påhittad tidning.
Men min mamma...
Kära nån, min mamma.
Ingen är en större flörtis
än min jädra mamma.
Hon fixade jämt den bästa parkeringsplatsen
eller övertalade en polis att skippa böter,
eller fick en extra bagel i delin.
"Lägg i en extra, Ezra. Tack så mycket."
Undrar pappa varför han aldrig har behövt byta glödlampa?
Hon har vicevärdarna
sniffande kring henne som pilska hundar
och hon har en rumpstek under kjolen.
Herregud. Jag har aldrig behövt byta glödlampa.
Där är min signal.
Håll i rullstolarna,
för här kommer Lorna Luscious,
den sexiga polkagrisen.
Perfekt ställe att sluta. Rose.
Missade jag nåt?
Nej. Inget alls.
Stå där vid sidan, Rose,
medan jag säger hej då till publiken.
Tack för att ni kom ikväll,
det var en stor ära för mig.
Den lilla pojken inom mig är också tacksam.
Undrar ni fortfarande
vad min superkraft var?
Alltid en och samma,
att kunna hålla er,
er uppmärksamhet,
ert intresse...
...och att jag gör snygg sorti.
Vad hände? Ni ser så konstiga ut.
Får jag prata med dig utanför?
Självklart inte!
Miriam! Min arm!
Varför sa du inte att du har sett mig på Wolford?
Din strippklubb?
Jag har aldrig varit där.
Du återskapade mina skämt,
ordagrant.
Utom när du omarrangerade och förbättrade.
Omöjligt.
Mamma!
Okej, jag gick till din klubb.
Det var en kvinna i ett badkar
och sen du.
-Hypnotiserade han mig? -Astrid!
-Vad sa jag? -Låt mig vara.
Astrid, snälla.
Gå tillbaka till Shiras läppar,
hennes fläckiga hud och stora byst.
Tänker du aldrig på Royston Hobbingsworth?
Och? Jag tänker på vad som hade hänt,
om han inte var i flottan,
inte åkat ur för en olycka,
eller legat med min mamma.
-Snälla Astrid. -Ja.
Varför kom du och tittade?
Vad var poängen? Att plåga dig själv?
-Jag måste se med egna ögon. -Se vadå?
Det som äventyrade min verksamhet.
-Det där igen? -Just det.
Det du gör påverkar mig
och din far, alla omkring dig.
Vi hör ihop, Miriam.
Berätta vad jag sa där inne.
För det första
är det oftare än varannan månad.
Pappa, inte nu.
Hädanefter ska jag föra dagbok,
så att vi alla är överens,
och jag byter glödlampor från och med nu, flörtis.
Mamma, en gång för alla, du måste acceptera mitt jobb.
Jag förstår absolut inte
hur det kan påverka ditt företag.
Det är oviktigt nu.
Jag har inget företag längre.
-På grund av mig? -Nej,
för att jag ger upp.
Sluta, sa de.
Jag ska sluta.
Nej, fortsätt.
Du älskar det, du är lyckligare än på länge.
Jag gillade det, men jag är ingen kämpe som du.
Min resa är inte så olik din,
men involverar fler nakna kvinnor och kukskämt.
-Håll mun. -Du också.
Det är för lätt att sluta.
Sluta inte, ge inte upp.
Otroligt!
Vad hände där inne?
Jag ska berätta över en flaska sherry eller två.
Vad sa jag?
Du är svag för män med mustasch.
-Dörrvakterna har inte mustasch. -Så du erkänner
att du dras till dörrvakterna.
-Hej. -Vem är du?
-Vad gör du här? -Förklara dig.
-Flörta inte. -Jag flörtar väl inte?
Jo, med ditt tonfall.
-Är du med dem? -Vilka då?
-Den där gruppen. -Jag tillhör en grupp.
Hör ni, gå in.
Frank här är en kollega till Susie.
Det är okej, gå.
Jag kommer strax.
Tjejen du bad oss följa upp, Mei Lin.
Vi backar ur. Det är för hett. Stekhett.
För hett? Hur då?
Hennes familj är farliga typer.
Jävlas inte med dem. Då kan du hälsa hem.
Som om du aldrig funnits.
Julie, hej. Ledsen att skrämma dig.
-Var det en pistol? -Ja.
En teaterpistol, visst?
Ja, en teaterpistol.
Frank är min komedipartner.
-På helger. -Den skjuter blommor.
-En väldigt rolig pistol. -Ursäkta oss.
Du borde inte hänga här i korridoren, Miriam.
Helt rätt, jag ska sluta.
Godnatt, Julie.
Ju mindre du vet om tjejens familj, desto bättre.
Säg inte till nån att vi snokade omkring dem.
-Det har inte hänt. -Okej.
Och be Julie om ursäkt från mig. Det som hände var oprofessionellt.
-Jag ska. -Okej.
JOHN FITZGERALD KENNEDY SOM PRESIDENT - LEDARSKAP FÖR 60-TALET
Nu börjar det.
En käck Oleg Cassini viftar med hjälmen
som kompletterar den skälmska trefärgade klänningen.
En svart rulle
som liknar en zenmästares verk
accentuerar den vertikala romantiken hos denna klänning.
Lily Daché-hatten
är grädden på den smakfulla tårtan.
Och slutligen,
granatäppleprickar vindlar genom rektangulära utsnitt,
ett blottat parti
ramar in båtringningen.
En chic version av en sydväst
fullbordar ensemblen.
Och som eftermiddagens underhållning
har vi en väldigt rolig dam som ska berätta några skämt.
Och sen ska vi äta tårta från Ginos konditori.
Får jag presentera
mrs Miriam Maisel.
John F. Kennedy kandiderar till presidentposten.
Visst är det bra?
Vi får en ung, smart,
stilig president, och gissa om han blir upptagen.
Har ni läst hans vallöften?
En sjukvårdsplan i sex punkter
som inkluderar nya sjukhus, snyggare sjukhuskläder
och värme så man inte fryser när man
blir undersökt.
Han ska ge mer pengar till NASA,
och vi ska skicka en man till månen före ryssarna.
Allt det låter underbart.
Vad kan vara nackdelen med att han vinner?
Vad bör vi, varenda kvinna i rummet, vara väldigt rädda för?
Det här.
Om han vinner
blir hon landets första dam,
kan ni tänka er?
Ni vaknar med papiljotter i håret,
kuddskrynklor i ansiktet, sätter er vid bordet
och ser det här ansiktet
det första ni gör.
Allvarligt?
Är det rättvist? Och inte bara ansiktet,
kläderna eller gracen.
Ordet "grace" måste ha myntats för att beskriva henne...
Kan ni föreställa er Jackie Kennedy med risig frisyr?
Flagat nagellack?
Eller med senap på blusen eller med kramp?
Pat Nixon däremot, hon har kramp.
Förmodligen varje dag.
Pat är säkert trevlig, men jag vet hur hon ser ut
efter en kväll med svärföräldrarna.
Utmattad, lätt berusad,
full av förbittring,
och plötsligt inser hon att ishackan kan användas till annat än is.
Men inte Jackie,
släkten älskar henne,
de äter hennes stek
och kommer med blommor.
Hon talar franska, spanska, italienska och jiddisch.
Jag har inga bevis för det sista, men tror ändå att det är sant.
Vill vi verkligen ha en första dam som ser ut så här till häst?
Eller vill vi ha en första dam som är mer lik en häst?
En snygg häst. Inget fult skrälle.
-Vi kvinnor har mycket att kämpa med. -Ja.
Måste vi dessutom ständigt jämföra oss med...
Kom igen.
Vem har ett sånt perfekt ansiktsuttryck
när man är på stranden?
Var är solbrännan?
Svettfläckarna?
Druvläskfläcken efter att dottern kräktes
redan första varvet hon svängde runt henne i havet?
Var är blicken i Jackies ansikte som säger:
"Om jag släpper taget nu..."
Hon är helt fullkomlig.
Här är en charmig liten anekdot.
"När en senator tappade lappen
med ett citat från Tennysons Ulysses vid ett tal,
räddade Jackie honom genom att recitera
raderna ur minnet."
Vem är du egentligen?
Det var Pat Nixon som frågade, inte jag.
Det är en söt dräkt.
Den också. Förlåt, jag bara shoppar.
Jag hade en sån där klänning förut.
Min turklänning, sa jag,
och det var den tills...
Den får vi ta en annan gång.
Nähä. Fel plats. Den är lite vågad.
Det finns små sopprötter här.
Vi täcker dem med potatismos.
Okej.
Tja, jag är nyskild
och lite ensam,
och nyligen träffade jag en man.
Han var trevlig, stilig, jag hade min turklänning,
perfekt kombination.
Vi skulle dricka kaffe men det var stängt,
så han föreslog kaffe i sin lägenhet.
Men han hade slut på kaffe, så vi hade sex.
Jag vet vad ni tänker:
"Hade han inget te? Läsk?
Kanske ett äpple?
Var det enda alternativet sex?"
Ja, det är min historia så jag bestämmer.
Vi hade sex och det var toppen,
när plötsligt dörren öppnas och en galen kvinna kommer in
med en liten hund och börjar skrika.
Jag tänker: "Vem är detta?"
Jag tänkte ringa polisen,
tills jag insåg att det var hans fru.
Jag kunde inte tro det.
Jag var den andra kvinnan.
Jag var skökan, fnasket,
allt det jag kallade min mans älskarinna.
Föreställ er
att ertappa er man i säng med en annan kvinna?
Men när jag låg där i hennes säng,
under hennes lakan...
Se det från den ljusa sidan,
hon fick behålla min turklänning.
Var är tårtan?
Susie Myerson & Associates.
-Hej, har en fråga. -Visst, vad?
Lunch imorgon, Dinah sa kl. 13.30 till mig
men är det rätt tid eller en timme i förväg,
för hon tror att jag kommer sent?
Om hon tror att du kommer sent träffas vi 14:30,
och hon sa 12.45 till mig, så jag blir högst 15 minuter sen
för jag kommer från Upper East Side.
Hon schemalägger utifrån att jag är sen,
så jag anpassar mig till det. Anpassar hon sig till det?
Det är oviktigt,
för ikväll
tar jag ut Dinah på middag och pratar allvar.
Hon får välja ställe.
Prata allvar.
Enligt min manual ska man visa respekt
mot den man avskedar, så de inte dödar en.
Okej. Vi ses imorgon.
Jag har med nåt åt dig.
Vadå för nåt?
Förutom en muffins som Ethel Kennedy rörde,
-din andel av gigget. -Vilket gigg?
Jag fick ett gigg.
Inte genom mig.
Ett pengajobb.
Under kategorin pengar.
Jag är klar.
Jag måste lägga på,
men imorgon vill jag gärna höra
om det där gigget som jag inte bokade åt dig.
-Okej, vi ses kl. 13.30. -12.45.
-Värst vad du är fin. -Tack, du med. Ska vi gå?
Visst. Men vad du vad?
Ta med kappan du lämnar här jämt.
Varför?
Det har varit inbrott i grannskapet.
-Vill inte att nån tar den. -Bra tänkt.
Jag har den här kassen liggande,
lägg kappan i den.
Ta med de här fotona också,
-för säkerhets skull. -Okej.
-Är det här nåt du gillar? -Min systerson gjorde den.
Vi tar med den.
Den här också.
Det var väl allt.
Nu äter vi.
Kyckling och våfflor med grönkål?
Vem visste att det skulle gå så bra ihop?
Det är gott, så nån visste.
Jag gillar folk med vision.
-Dinah... -Där är Hank. Flytta till höger.
-För att? -Blockera honom.
-Okej. -Lite till,
lite till. Stopp.
-Nöjd. -Ja.
Okej. Dinah, jag vill att du trivs med jobbet.
Om inte, måste vi prata.
-Jag trivs. -Det verkar inte så.
Jag stortrivs, har aldrig varit så nöjd förut.
Jag hade en trähund som barn.
Dra i snöret och svansen viftade och
ögonen rörde sig. Den gav mig glädje.
Inte som detta.
Som din arbetsgivare måste jag också vara glad.
Jag försöker föreställa mig dig glad. Det är svårt.
Jag kanske inte hoppar runt av glädje,
jag menar mer som en nöjd arbetsgivare.
-Jag måste jämt... -Beklagar, allihop.
Middagen är sabbad. James här.
-Skojar du? -Våfflorna är inte dragplåstret,
utan James.
Det är en komiker som gör komedi.
-Dinah... -Komik är enda sättet där en svart man
kan slå och få höra vita säga: "Bra gjort."
Sätt dig, James.
Du verkar ha slagit till nån.
Det har jag också. På tre,
säger vi vem.
Bara lugn, ingen lyssnar.
Ett, två, tre.
Bing Crosby.
Han vägrade betala en golfskuld, så paff.
Några vid disken ogillar visst
att jag fortsätter prata.
Han är superklumpig, men rolig.
Jag försöker vara snäll.
Mamma sa jämt: "Man får mer med socker än med vinäger."
Det är väl därför hon bara har en fot nu på grund av allt socker.
Jag trodde inte att folk med diabetes skulle skratta.
Jag har lärt mig mycket om er här.
Häll lite mer sirap på det där, broder.
Mamma skulle slå ihjäl mig om hon visste vad jag gör här.
Hon försökte hålla mig utom fara, men jag
gör det farligaste man kan, störa svarta när de äter.
Jag försöker nå bortom negerpubliken,
för allt är riktat mot vita.
Det är där pengarna finns.
Tänk på barnsagor.
Om Hans och Greta var svarta skulle sagan rymmas på fyra rader.
"Barnen lämnar brödsmulor för att följa spåren.
Häxan fångar dem och säger: 'Vad är receptet?'
De bakar världens godaste majsbröd.
Hon glömmer äta upp dem." Så var sagan slut.
Black Beauty.
-Har du sett honom? -Två gånger.
Han verkade speciell.
Ja, det är han.
Sluta inte ditt dagjobb.
Jag uppträder inte bara på sunkiga matställen,
utan på många högklassiga toaletter i hela landsändan.
Hej, Junior!
-Hej, James. -Dinah Ruttles. Läget?
Det här är Susie som jag berättade om.
-Påminn mig. -Jag är artistmanager.
Okej.
Du är rolig som fan.
-Men? -Vadå?
Det finns alltid ett "men".
-Sluta. -Okej.
Här kommer det. Dina övergångar suger.
Ja, jag har problem med det.
Och du byter ämne. Du har för många ämnen.
Jag har mycket i huvudet.
Bra. Finslipa det.
Nåt mer?
Har du en manager?
Managers tar ens pengar.
Har du stor erfarenhet av managers?
Man hör saker.
Utan en manager
får du jobba på herrtoaletter i tio år till.
-Snackar hon smörja? -Inte om det här.
Jag vill sköta dig.
Vi prövar i sex månader.
Jag kan ändå få in dig på bättre toaletter.
Har du ett kort?
Ta en pommes.
Kom imorgon. Jag bjuder på lunch.
Vi ses, James.
Jag borde åka hem,
mamma blir orolig när jag inte ringer.
Låt mig ta kassen.
Så jag får komma tillbaka imorgon?
Självklart.
Kl. 09.30. Var inte sen.
Okej.
Men ha byxorna på dig när jag kommer.
Jag glömmer nästan aldrig det.
Vad är det lila?
Troligen en aubergine eller en druva.
Esther ska inte vara en aubergine.
Inte en aubergine, säger hon.
Därav urvalet. Här finns pumpa,
morot, några olika bönsorter.
-Hör du? -Ananas vore sött.
Vilken söt frukt som helst, men inget för läckert.
En söt frukt.
Ethan vill väl vara en banan eller morot.
DET GICK TILL SLUT! DINAH
Former pojkar är fixerade vid.
-Morot för Ethan. -Enkelt.
Är vi klara då?
-Visst. -Vi är klara.
-Jag hälsar din mor. -Du, pappa.
Stanna och ta en drink?
Gärna det.
Ses vi i baren?
Självklart.
Du, jag försöker berätta för pappa om Mei,
-om allt. -Mer än på tiden.
Jag vet. Jag berättar av artighet.
De ringer säkert Abe och Rose.
Tack för upplysningen.
Ananas och morot blir bra.
Det funkar.
Instämmer. Håll mig uppdaterad.
Välkomna tillbaka till Gordon Ford Show,
med komikern Lenny Bruce.
Så, Carnegie Hall?
Nervös för att inte få publik?
Inte förrän för cirka tre sekunder sen, Gordy.
Du har inte prestationsångest längre, eller hur?
Vänta lite.
Du vet vad jag menar.
Låt oss vara rumsrena här. Nabisco är vår sponsor.
Det är publiken som har snuskig fantasi.
Min är lika ren som Anita Bryants.
Det blir säkert utsålt.
Okej, hör på,
jag ska göra lite tafatt reklam för mig själv nu.
Jag lovade min manager det,
så håll till godo.
Zooma in på mig.
Kom igen. Såja.
Men akta fusklappen.
Sådär ja.
Gott folk, det här är Lenny Bruce,
som ber er, snälla ni,
kom till min show i det de kallar Carnegie.
Min självkänsla är i fara här,
en mindre än utsåld show skulle krossa mitt sköra ego
och såra nåt mycket kärt för Amerikas advokater,
mitt bankkonto.
Så kom till min show,
och köp Nabisco-produkter,
för Gordys skull.
Alltså, doppa en Ritz Cracker i en torr whisky...
Smakligt, hör ni.
Kanske lite Ritz Crackers och whisky
för alla i publiken?
Nu skålar vi. Din mamma väntar mig hem nån gång.
-L'Chaim. -L'Chaim.
Så vad har du på hjärtat?
Ville bara ta en drink med min favoritpappa.
En gång till, med känsla.
Jag var lite hemlighetsfull förut
-om flickan jag träffar. -Må så vara.
Det finns en flicka. En bra en.
-Hon heter Mei. -Maj? En fin månad. Ett fint namn.
Och hon ska bli läkare.
Så den delen är sann. Bravo.
Och vi ska nog gifta oss.
Ja! Vi borde ha tagit en dubbel.
Det kan jag fixa.
Giftermål! Din mamma kommer plotza.
Men det är bara hälften.
Bara hälften? Finns det en till?
-Jag lyssnar. -Okej.
Jag hämtar servitrisen. Linda!
-Jäklar! -Pappa!
Ring ambulans!
Finns det nån läkare här? Nån som är läkare?
Undertexter: Bengt-Ove Andersson
Kreativ ledare Elsa Hallström