L-am întâlnit în parc.
Merg cu Ethan prin parc spre grădiniță.
Stăm puțin timp împreună și îmi place aerul proaspăt.
Câinele lui ne-a salutat primul,
apoi ne-a salutat el.
Și mi-a plăcut de el imediat.
Arăta bine, deștept.
Îți poți da seama după ochi.
Mi-am cerut scuze că i-am răpit cățelul, iar el mi-a arătat un zâmbet minunat.
De atunci, ne-am întâlnit des,
aproape în fiecare zi, intenționat.
O dată, mi-a adus o floare pe care a cules-o de pe drum.
Era drăguță, el era drăguț,
flirtam intens amândoi.
Stai! Toată dimineața a fost așa.
Am vorbit cu el doar pentru că a telefonat și eu am răspuns.
De unde să știu că sună el?
- Dinah? - Asta e o prostie.
- Ești prost. - Dinah!
Așteaptă. Repetiția tehnică a lui Alfie e la 12:30.
Era șefa mea.
- Era șefa mea! - Dinah, închide.
Vorbește cu el, crede că sunt cu Hank.
- Nu e Hank? - Frank.
Hank e celălalt iubit al meu.
- Doamne! Hank. - Frank!
Frank, Dinah e la muncă, pleacă.
Ești mulțumit?
Nu, n-a fost un bărbat, ci șefa mea, Susie.
E femeie.
Nu mai vorbesc cu tine, Frank. La revedere.
Continuă.
Într-o zi, Ethan a avut o zi liberă.
Zelda a stat cu copiii, iar eu am mers în parc singură,
sperând să îl întâlnesc, și l-am întâlnit.
De data asta, am stat și am vorbit o oră.
Mi-a povestit despre muncă, pasiunile lui, dragostea pentru filme franceze.
Eram sigură.
De data asta, mă invită în oraș,
și am făcut tot ce am putut ca să îl încurajez.
Dar nu m-a invitat.
M-am gândit să-l invit eu,
dar n-am mai invitat un bărbat de la dezastrul
din ziua Sadie Hawkins.
Ce naiba e Ziua Sadie Hawkins?
Ziua când fetele invită băieții în oraș.
Și eram gata să-l invit pe Jacob Fineman la bal.
Doamne, ce îndrăgostită eram de el!
În ziua aceea, am stat în fața templului cu două RC Cola,
iar el se îndreaptă spre mine în nou-nouțul...
Stai! Nu începe să spui altă poveste,
nu e timp.
Bine.
Azi-dimineață, mă întorc în parc,
fără Ethan.
Și el e acolo,
fără câinele lui.
De data asta, mi-a spus cât de mult îi place cafeaua,
a zis că e o cafenea în apropiere, cu cel mai bun espresso din oraș,
și m-a întrebat dacă vreau.
Am spus: „Acum?”
Și el a spus: „Acum.”
Așa că m-a dus acolo.
Dar cafeneaua era închisă.
Renovau sau ceva de genul.
Norocul meu!
A spus că are un super aparat de espresso acasă la el,
pe care l-a importat tocmai din Napoli, și e chiar după colț.
Frate! Nu mai făcusem asta,
dar mi-am zis: „O singură viață ai, Midge.”
Și purtam lenjerie drăguță, așa că la naiba!
M-a dus acasă la el.
Lucrurile s-au întâmplat rapid după aceea.
Trecuse ceva timp, de la Benjamin.
Am simțit un fel de catharsis,
fiorul spontaneității.
Mi-am dat seama că nu am fost destul de spontană în viața mea.
Prea multe opriri, niciodată mers înainte.
Mi-am dat seama că mi-a plăcut această senzație
și voiam să o am în continuare. Dar apoi...
Haos complet.
Doamne!
Îți bați joc de mine?
- Ce naiba faci aici? - Eu?
Cine e asta? O stricată de la stenografie?
Nu.
Tipul e însurat.
El țipă, ea țipă,
câinele latră, iar eu sunt blocată.
Sunt dezbrăcată, și e o singură ieșire din cameră,
iar hainele mele sunt departe de mine.
Am luat ce am putut și am fugit.
Îi auzeam țipând din taxi, a fost o nebunie.
Fă o listă cu toți bărbații cu care te-ai culcat,
o să stăm aici toată ziua.
Bine, deci?
Tu ce crezi?
Îmi vreau rochia înapoi.
MINUNATA DOAMNĂ MAISEL'
Mergi de parcă ar fi ceva obișnuit,
de parcă mergi la metrou.
Voiam să sar ca o școlăriță.
- Arch... - Stai liniștit.
Un cvartal și jumătate.
- Știu. - Întreabă de Cheng.
E cel mai bun casier, vorbește engleză.
- Îmi face toate depunerile. - Ai spus asta.
Nu-mi place să am numerar
și nu am ascunzișuri bune.
În birou e evident, toți se uită în lăzi,
șobolanii pot ajunge la căpriori.
Trebuie să scoți podeaua și să ascunzi totul cu un covor.
Am devenit mama mea.
Du-te înăuntru, mă descurc.
Bine, mersi.
- Ne vedem diseară. - Ne vedem diseară.
E minunat, iau 50 de grame.
Bună alegere! E cel mai aromat amestec.
O să mă mai uit.
Poate iau niște trabucuri pentru colegi.
Vi-l ambalez.
Avem o selecție foarte bună...
Bună dimineața, dle. Vă simțiți bine azi?
Foarte bine, mulțumesc.
Și ați vrea să vă simțiți bine și în alte zile?
Poftim?
Insist să-mi hrănesc familia.
Când mijloacele mele de trai sunt amenințate, ameninț și eu.
E de înțeles.
Scrie în Tora:
„Dacă te pui cu mine, mori.”
Gândiți-vă la asta.
Da, dar deocamdată, o să mă duc în altă parte a magazinului.
Mi-a făcut plăcere să vorbim.
Asta are o formă frumoasă.
- Bună ziua, dle. - Bună ziua.
Aveți o clipă?
Aș vrea să discutăm...
despre pețit.
Sigur, au o istorie interesantă.
Primele chibrituri datează din secolul al XIV-lea, în China.
Înmuiau bețe de pin în sulf...
Vorbeam despre afacerea uscățivei dvs. soții.
- Soția... - Ești Abe Weissman, nu-i așa?
Soțul lui Rose,
tatăl lui Miriam,
bunicul lui Ethan, Esther și Chaim?
Eu n-am nicio legătură cu ce face soția mea.
Dar ai influență.
Tu ești bărbatul, nu-i așa?
Cred că da.
Doar dacă nu-ți luăm bărbăția.
Cine sunteți?
Nu contează,
doar spune-i soției să se oprească.
- Stop! - Acum!
Să se oprească? Sigur.
Puteți să-mi răspundeți la o întrebare?
- Da. - Mai e vreuna dintre voi afară?
Doar noi.
- Dle? Tutunul dvs. - Păstrează-l!
- Ai comandat deja? - Da.
De ce?
Ai întârziat și trebuie să fiu la Susie la 11:00.
E rece. Și tu întârzii mereu.
Azi, nu.
Nu vreau asta, vreau doar ouă.
Atunci ia-ți ouă.
Să arunc asta, ca Henric al VIII-lea?
Da, doar să nu mă decapitezi.
Vrei să ieși și să te întorci?
Nu. Doar că...
- Totul e o nebunie. - Știu.
Nu trebuia să-i fi încredințat banii lui Archie.
Nu a fost vina lui.
Îi ținea de parcă era mâncare de la Junior. Ce amator!
Vrei să o întreb pe Imogene dacă a fost o treabă din interior?
- O să fim strâmtorați financiari. - O să găsim o soluție.
Ne dați trei ouă și cafea proaspătă?
Desigur.
Poftim, de la mama și tata.
Posibile costume de Halloween pentru copii.
Doamnele de la fabrică le-au făcut.
Ce mai e?
Bonnie și Clyde,
Romeo și Julieta...
- Astea sunt cupluri. - Și?
Cupluri care...
Știi tu.
Nu sugera asta, sunt copiii noștri.
Tarzan și Jane? Vrei să-ți pui fiul într-o cârpă la brâu?
- Ce ai azi? - Dar tu ce ai?
E vorba doar de bani?
Desigur. „Doar de bani.”
- Doar tu ai spune „doar de bani”. - Joel.
Vom avea un copil.
- Cine? - Eu și Mei.
Vom avea un copil.
Mai fă așa de vreo câteva sute de ori.
Presupun că a fost o surpriză?
Ai putea spune asta.
Altceva?
- Ce plan ai? - E ceva nou.
- Nu e un plan. - Tocmai am aflat.
- Nu e un plan. - Ce vrei să știi?
Culoarea camerei? La ce facultate va merge?
Trebuie să știu ceva.
Asta ne va afecta pe mine și pe copii.
- Știu. - Ce ai discutat?
Nici măcar nu e aici. Dă interviu pentru rezidențiat.
În afara orașului?
Da.
Ce se întâmplă dacă e repartizată altundeva? Te muți?
Am clubul, nu mă pot muta.
Ea știe asta?
Nu trebuia să-ți spun.
Copiii mei vor avea o mamă vitregă?
- Nu trebuia să știu? - Sunt reci.
Mă întâlnesc cu tine împingând un landou?
Știi, uită de asta. Uită că am vorbit vreodată.
Joel, așteaptă!
Nu te poți supăra pe mine pentru că pun întrebări.
A fost un interogatoriu.
Nu știu nimic despre Mei. Doar că va fi doctor.
- Așa e. - Ce fel?
De picioare? Creier? Ochi? Pediatru?
Un doctor.
Nu știi nimic despre ea. Are și un nume de familie?
- Doctor și mai cum? - Lin.
Cu un „n” sau doi?
Unul.
A trebuit să te gândești?
O să-și schimbe numele în Maisel.
Te căsătorești?
- Ai putea să te bucuri pentru mine? - Tu trebuie să fii fericit.
Sunt fericit, bine? Sunt fericit, așa sunt eu fericit.
- Când lui spui lui Moise și Shirley? - De unde știi că nu i-am spus?
Am vorbit la telefon cu Shirley aseară
și am vorbit despre drojdie și Robert Goulet.
Ei nu știu încă. Nu le spune!
S-ar putea să se vadă burta când o vor vedea.
N-au cunoscut-o încă.
Stăpânești măcar puțin situația?
Doamne, Joel,
în ce te-ai băgat?
Vreau să plec de pe strada asta.
Chiar te căsătorești?
Vom lucra la logistică când se întoarce.
O să te țin la curent.
Viitorii părinți se căsătoresc.
Bine.
Nu spune asta nimănui.
Da, domnule.
N-a fost o comandă.
Ne vedem mai târziu.
Și o să vorbesc cu tata despre costume.
Abe?
- Pleacă de lângă ușă. - De ce?
Ușa din spate e încuiată?
Da, ce s-a întâmplat? Transpiri.
- Liniște. Șoptește. Mimează, dacă poți. - Abe...
- Micuța, Rose. - Ce micuță?
Micuța zeiță evreică cu perle.
Cea mare, irlandeză, cu mâini care zdrobesc.
- Erau în magazin. - Ce magazin?
Magazinul meu de tutun.
Ești pețitoare?
Abe, știai că sunt de atâtea luni.
Și ele sunt pețitoare și vor să te oprești,
așa au spus, în termeni clari
și cu accente intimidante: „Stop!”
- Haina ta e ruptă, te-au rănit? - Nu.
Dar mi-a fost teamă
că mă vor urmări după ce am plecat.
Am făcut totul să scap de ele.
Am cotit pe multe străzi,
am intrat în magazine la întâmplare, m-am aruncat printre mașini.
- Doamne! - Apoi am...
Abe?
Eu...
Ce?
M-am ascuns într-o biserică catolică,
m-am gândit că e un sanctuar, măcar să mă ascund de irlandeză.
Am crezut că e goală.
Dar erau în mijlocul liturghiei.
Se auzea doar o orgă.
Era un rând lung de oameni pe culoar,
așa că m-am alăturat.
Nu știam pentru ce era,
doar i-am urmat.
Strategia mea era să mă amestec printre ei.
Când am ajuns în față,
toată lumea era în genunchi,
așa că am îngenuncheat și eu.
Atunci l-am văzut.
Avea un pahar de argint
și, ca să nu par suspect...
- Abe, nu se poate... - Am luat comuniunea.
- Doamne! - Cred că preotul suspecta ceva
când a zis „trupul lui Hristos”,
iar eu i-am răspuns: „Mazel Tov.”
- Mi se învârte capul. - Eram acolo,
cu gura plină de Hristos, întrebându-mă ce naiba să fac.
Am plecat imediat și am scos-o din gură.
Și acum...
Ce să fac cu ea?
Pune-o deoparte. Avem alte probleme.
Știau numele lui Miriam și al nepoților.
Du-te să te speli, o să ne gândim la asta.
Mulțumesc că vii la reprezentație
și că nu trimiți un asociat.
N-o să-ți pară rău, Alfie e cel mai bun.
Nu intra!
Am spus să nu intri.
Midge Maisel e aici.
Acum? A venit mai devreme.
Ne vedem vineri seara, dle Gladder.
Mulțumesc.
- Spune-i să aștepte. - Sunt aici.
- Trebuie să aștepte. - Poți să aștepți afară?
- Serios? - E deja înăuntru, las-o să stea.
De ce plânge?
De ce ai venit?
- Aveam o întâlnire. - La 13:00.
Ba nu, la 11:00, și e 12:00, am întârziat o oră.
I-am spus 11:00 ca să ajungă la 12:00.
Ai zis: „La naiba, Miriam întârzie mereu o oră.
„N-o interesează.”
Mulțumesc și nu am spus asta.
Mă rog, ai venit, stai jos,
pentru că am vești bune.
Vești bune? De-abia aștept.
A trebuit să trag o mulțime de sfori, dar ai vrut o reprezentație a ta,
ți-am făcut rost de ea.
- Glumești? - Douăzeci de mii de locuri, plătit bine.
Minunat! Unde e?
Croația.
Unde e asta? În Pennsylvania?
Republica Croația, acolo e.
Numele localului e în limba lor,
care se traduce, aproximativ: „Fă să râdă arătând dinții.”
- Croația? - Da, mai exact Zagreb.
- Cred că asta e capitala. - Da.
Mulțumesc.
Cinci seri de spectacol,
dar are electricitate o seară pe săptămână.
Zbori pentru o seară,
urci pe scenă, te întorci.
Aștepți șase zile, zbori iar la Zagreb,
urci pe scenă, zbori înapoi.
Cinci săptămâni?
Îți trebuie vaccinuri.
Variolă, tetanos, difterie.
Se pare că sunt foarte dureroase,
fă-le cu o săptămână înainte.
Susie, nu pot face naveta spre o țară îndepărtată
pentru o apariție pe săptămână, o să mor.
- Nu și dacă îți faci vaccinurile. - Nu, mersi.
Ai zis că vrei cap de afiș.
În emisfera vestică.
- Deci, nu? - De un milion de ori nu.
Faci introducere pentru Sophie, dar nu accepți asta?
A fost o greșeală pe care nu o voi mai face.
Nu pot mai mult de atât,
înțelegi?
Săptămâna trecută cineva voia să te vadă,
dar n-am unde să-l trimit.
- Cine? - Ai auzit vreodată de Gordon Ford?
Gordon Ford ar veni să mă vadă?
Nu el, e prea mare, dar agentul lui.
Agentul lui? Tot e bine.
Stagiarul lui.
Stagiarul agentului lui, dar era interesat.
El raportează agentului, care îi raportează lui Ford.
Dacă vor să mă vadă,
- ... pot să vină... - Înainte să termini,
nu pot veni la un club ilegal să te vadă.
Sunt prea mari, nu pot fi văzuți acolo.
Și nu e niciun spectacol aici în care să fii cap de afiș,
nu în viitorul apropiat.
Lucrez la asta, dar hai să fim realiste!
Mă duc să iau prânzul.
Bine, du-te, ia o batistă.
Ce s-a întâmplat cu ea?
Poveste lungă. Nu vă împrieteniți, trebuie să plece.
Biata de ea.
Nu e profesionistă.
Are niște iubiți cu care se tot ceartă,
și rudele ei mici fug mereu pe aici.
Prea multă dramă și necazuri, mulți muci.
Vreau informații despre spectacolul lui Alfie. Aduc patru persoane.
Ia un fluturaș de sub grămada aia.
- Care dintre ele? - Cea din dreapta.
Nu aia, lângă ea, cealaltă.
Te-ai lipit de scaun? Arată-mi.
- E chiar acolo. - De ce nu te ridici?
Susie?
Nu am pantaloni.
- Serios? - Nu,
m-am gândit să fac glume. Da.
Și ce? Te-am mai văzut în boxeri.
Nu port boxeri.
Ești dezbrăcată complet jos?
- Da. - Nu te lipești de scaun?
N-am avut de ales.
A sunat telefonul, Dinah nu venise și eu nu terminasem să mă îmbrac.
- Dar... - Hai, întreabă tot ce vrei.
Te îmbraci complet în partea de sus, apoi în partea de jos?
- Da. - Și nu...
Nu începi cu lenjeria, apoi îți pui hainele?
- Nu. - Susie Myerson și Asociații,
îmi spuneți, vă rog, cine sună?
Cine e, Nicky?
E Sandy Bishop de la McCormick Hatlestad.
Bună, Midge.
Trebuie să răspund.
Trimite restul întrebărilor în scris.
Vorbim mai târziu.
Închide ușa când ieși.
Miriam!
- Nu ne-am mai văzut de mult. - Dle Bishop.
Bună, Frank. Ajutați pe aici?
Ori de câte ori putem.
Noi i-am făcut rost de locul ăsta.
Știu, și e foarte fericită aici.
Accepți chestia din Croația?
De la „Fă să râdă arătând dinții”?
- Nu. - Serios?
- Sunt o mie de locuri. Cap de afiș. - Cu electricitate.
Nu pot accepta din mai multe motive.
Nu pot lăsa copiii atât de mult timp.
Deci e o chestie de familie?
În principal.
Bine. „Nu acceptă din cauza familiei”.
Ții evidența?
Faci parte din familia noastră acum, nu?
Sigur.
Familia mea crește din clipă în clipă, așa că de ce nu?
Miriam, dacă nu mă înșel,
ești însărcinată?
Strălucești, dar nu se vede burta.
Nu, soțul meu și iubita lui misterioasă așteaptă un copil
și va fi complicat.
Misterioasă?
Abia o cunoaște.
- Îngrijorător. - La Cherry Lane. Din Village.
Midge,
- ... îți faci griji pentru fata asta? - Nu.
Adică, poate un pic.
O să fie mama vitregă a copiilor tăi.
Joacă un rol important.
Joel nu a vrut să audă asta.
Altceva?
Cred că nu.
Vrei să o cercetăm?
Nu.
- Ați putea? - Am putea.
- Discret. - Sau nu.
Nu, aș vrea să fie discret.
Dacă aș vrea.
Vorbești cu cine trebuie.
Obținem informații de la oameni.
- Despre. - Despre oameni.
Fără ca ei să știe.
Bine.
Vrei să ne dai un nume?
Probabil se duce doar la școală și acasă.
Poate.
Poate că nu.
Și nu vă trebuie decât un nume?
Și vom fi foarte discreți.
Repede, Dorothy, învârte-te spre pivniță!
I-a spus lui Boise în față,
Boise e managerul: „Bați mai întâi.”
„Fetele au sâni, bărbații bat”,
așa a zis.
Midge a fost mereu directă. Unul dintre motivele pentru care o ador.
Am lucrat în Philly odată, a trebuit să pun anunț pe ușă: „Fără sex oral.”
Ce amuzant!
Ce e sexul oral?
Draga mea, ești scumpă și inocentă,
ca un spiriduș călare pe un iepure.
Îmi place să stăm și să vorbim noi, fetele muncitoare.
Muncești? Ce faci?
Ceva cu patine pe gheață?
Nu știu să patinez. Sunt mamă
și studiez la școala de secretariat Katharine Gibbs.
Școală de secretariat?
N-aș vrea să fiu secretară.
Bărbații nu le respectă.
Se holbează la sânii lor,
- ... e degradant. - Da,
nici mie nu-mi place când fac asta.
- Să înveți să patinezi. - Ce faci, dra Serioasă?
Tocmai am terminat.
Cred că o să reușesc luna asta.
Lui Archie îi pare rău. Se simte groaznic.
Știu, a dat o comandă de 56 de bucăți de vase Tupperware.
Ridicol, n-o s-o accept.
Încearcă să se revanșeze.
O să trecem peste asta.
Banii vin și pleacă, mai mult pleacă zilele astea,
dar que sera.
Totul e în regulă?
Vorbim despre marele jaf.
- Cine, Trixie? - Nu,
soțul lui Imogene a fost jefuit.
Avea lucruri valoroase de-ale fostului meu soț.
Nu-și poate plăti rata.
Am uitat! Am un pont pentru tine, Midge.
- Ai auzit de John F. Kennedy? - Sună cunoscut.
Tatăl meu a zis că e o strângere de fonduri la New York,
„Soții pentru Kennedy”. Jackie o organizează.
Jackie Kennedy? Doamne, vreau să fiu cea mai bună prietenă a ei!
E soția lui Kennedy.
Și numele ei îmi sună cunoscut.
Au nevoie de un comediant care arată ca o doamnă.
Cererea lui Jackie,
pentru că trebuie să fie numai femei.
- Se plătește? - Cui îi pasă?
Kennedy. O să vină.
- Se plătește. Nu poți vorbi porcos. - N-o s-o facă.
O să vin. Mersi, Gloria.
Îți scriu numărul unde să suni.
Da!
Cum e implicat tatăl tău?
E senator.
- Senator? - Da.
Nu înțeleg.
Nu cunoști sistemul nostru bicameral de legislatură?
Ba da.
Nu păreai să știi cine e Kennedy.
Mulțumesc pentru pont, Gloria.
Cred că lui Dorothy îi vine să vomite de-acum.
Fă-mi cunoștință cu Big Snatch.
TEATRUL CHERRY LANE
Va fi un dezastru.
Ce tot spui?
Ai un public mare. Au venit și cei mari.
Doi dintre ei au renunțat.
Doi din câți, 20? L-ai făcut mândru pe Alfie.
Nu te pot prezenta într-un loc ca ăsta.
Ți-am făcut un compliment.
Nu e băutură,
iar acustica nu e amuzantă.
Nimeni nu ar râde. Ai muri.
Mai încet, nu insinuam nimic,
spuneam doar că ai un public mare.
Aș fi tare într-o sală neamuzantă.
Mă duc să văd ce face Alfie.
Să mă fi văzut în Grant's Tomb. Toată clasa a zecea râdea de nu mai putea.
E mai mare decât am crezut.
Și înainte să o scuip, îmi plăcea gustul.
Vrei să le-o dai înapoi?
Dar cum?
Oprește-te la o slujbă,
stai la rând și, când e rândul tău,
o pui înapoi la loc.
N-o să suspecteze că un evreu
aruncă hostia în cupă?
O să arunce cu apă sfințită pe mine.
O arunci în toaletă?
Să trag apa după trupul lui Hristos?
Bietul om a trecut prin destule.
Începe.
Bună seara și bine ați venit.
Chiar la început,
o veste bună.
Nu vă voi plictisi cu numere cu cărți.
Oamenii din spate nu vor vedea ce fac
decât dacă vin în public,
și cine vrea să vin în public?
Nu. O să stau chiar aici,
și voi o să stați acolo, iar asta...
nu va face parte din spectacol.
Acum...
să mergem în trecut.
Strămoșii mei, cu mult timp în urmă,
râzând.
Eu, în pelerina mea de supererou făcută de mână.
Poate vă întrebați ce puteri aveam?
Vom ajunge la asta.
La Major Bowes Amateur Hour.
Am câștigat.
Drăguț.
Asta nici măcar nu s-a întâmplat încă.
Poate că se va întâmpla,
poate că nu.
Familia mea. Pelerina mea.
Șansa mea.
Viitorul meu.
Doamne! Rose, seamănă cu tine.
Nu...
Seamănă?
E magie, știi? Scrie în program. Citește programul.
Mergeți în această călătorie cu mine?
Bine, căci am încuiat toate ușile pe dinafară, n-aveți de ales.
Acum voi cere
un voluntar.
Dacă ați ridicat mâna, sunteți descalificați.
Scuze, prea nerăbdători.
Nu trebuia să ridic mâna.
Mă entuziasmez prea tare și resping oamenii.
- Doar uneori. - Vreau să-i chem pe cei reticenți.
Figurile ascunse,
sufletele necunoscute,
cele cu o profunzime pe care nu o putem vedea.
Te aleg pe tine.
Spre cine arată?
Cred că arată spre tine.
Eu? Nu pot să urc acolo.
- De ce nu? - Haide. Va fi distractiv.
Haide, mamă.
Dacă nu sunt eu, mă bucur că ești tu.
Să o încurajăm!
Nu știe ce voi face cu ea.
Foarte bine,
vino lângă mine, domnișoară.
Așa.
Cum te numești?
- Rose. - Rose.
Bine că numele tău nu e Cactus.
Bună glumă!
Povestește-mi despre tine, Rose.
Ei bine...
Locuiesc în Upper West Side și am o căsnicie fericită.
Am doi copii, trei nepoți.
Pare a fi o viață minunată.
Îți plac nepoții tăi, Rose?
Desigur. Îi ador, sunt perfecți.
- Ți-e somn? - Poftim?
Care sunt numele nepoților tăi?
Ethan, Esther și Chaim.
Minunat.
Îmi place ritmul ăsta.
Ethan,
Esther,
Chaim. E cald aici.
E cald aici.
Ethan,
Esther,
Chaim. Îți plac nepoții tăi, Rose?
Mici teroriști, părinții lor sunt prea îngăduitori.
- Lovitură sub centură. - Ce răutăcioasă!
Cred că avem un proces de calomnie aici.
Ethan,
Esther...
Chaim.
- E hipnotizată? - Cred că da.
Și copiii tăi?
- Sunt aici. - Ai grijă.
Vine!
Povestește-mi despre copiii tăi.
Fiul meu este genial, matematician, ca tatăl său.
- Și fiica ta? - E ca tine.
O schizofrenică nediagnosticată?
E artistă.
Fascinant.
Și care dintre nepoți sunt ai ei?
Ethan,
Esther...
Chaim.
Rose,
data viitoare când auzi aceste nume,
- ... vreau să-mi arăți. - Să-ți arăt?
Ce face fiica ta.
Înțelegi?
- Da. - Nu.
- Cum? - Ce?
- Ethan... - Cu ce se ocupă fiica ei?
- Esther... - Ce naiba?
Chaim.
Bule, trudă și necazuri.
Toată lumea e drăguță și lubrifiată?
Ce dracu'?
Ce se întâmplă?
Cum vă descurcați în locurile ieftine?
Avem locuri ieftine?
Bine. Vreau să vă gândiți la ceva,
cu mâna riscant de aproape de boașe.
Ce a spus?
A spus „boașe”.
N-a spus niciodată „boașe”.
Nu e posibil!
Fiecare fată pe care o vedeți astă-seară dând din fund are un tată.
Exact. Și eu am un tată.
- Îl cheamă Abraham. - Fund? Cum...
Miriam, ce e asta?
A crezut că voi fi o doamnă perfectă.
Și uitați-vă la mine: spun glume cu scule unor bărbați beți, în club de striptease.
La mulți ani de Ziua Tatălui!
Ce fel de glume?
Sculă, cred. Glume cu scule, le spune ea.
Ăsta e numărul meu.
Părinții mei locuiesc cu mine acum și se ceartă mult,
sunt multe neînțelegeri.
Singura dată când mama mea este de acord cu tatăl meu
e la fiecare două luni, când se duc în pat
și, zece minute mai târziu, mama mea spune:
„Da, Abe! Da!”
Îmi amintește de împărțirea unui zid comun
cu fratele meu când eram tineri.
Noah, îmi pare rău, îmi pare foarte rău.
Despre ce? Ce-o să spună?
Fratele meu Noah era adolescentul activ, obișnuit.
Nu, nu făcea sport.
Era activ în cealaltă activitate a adolescenților.
Cea mai mică stimulare îl trimitea imediat în camera lui.
Vivien Leigh pe coperta revistei Time,
în dormitor.
Eleanor Roosevelt la volanul unui Jeep,
în dormitor.
Lassie lingându-și părțile intime,
în dormitor.
Băiatul consuma crema de mâini ca pe apă.
Încă folosești multă cremă de mâini.
Apoi a cunoscut-o pe iubita lui din liceu,
Shira. S-a îndrăgostit nebunește de ea,
l-a făcut să uite de Eleanor Roosevelt.
Dar apoi a făcut o schimbare.
A părăsit o gospodină perfectă pentru o shiksa blondă, cu piele perfectă,
de parcă a coborât de pe coperta Nuremburg Monthly.
E o revistă inventată.
Dar mama mea...
Frate, mama mea!
Cine cochetează mai mult
decât mama mea?
Așa obțineam mereu cel mai bun loc de parcare
sau convingea un polițist să nu ne dea amendă
sau lua covrigi în plus la magazin.
„Pune 13, Ezra. Mulțumesc foarte mult.”
Se întreabă tata vreodată de ce nu a trebuit să schimbe un bec?
Femeia aia îi are pe meseriașii blocului
în patru labe după ea, ca niște câini în călduri,
și parcă ar avea o friptură sub fustă.
Dumnezeule! N-a trebuit niciodată să schimb vreun bec.
Ăsta e semnalul meu.
Nu vă ridicați,
căci urmează Lorna Luscious,
Sexy Candy Striper!
Momentul perfect în care să te oprești. Rose.
Am pierdut ceva?
Nu. Nimic. Absolut nimic.
Acum, stai puțin într-o parte, Rose,
în timp ce îmi iau rămas-bun de la public.
Mulțumesc că ați venit în seara asta,
a fost o onoare pentru mine.
Și băiețelul din mine e recunoscător.
Încă vă întrebați
care era superputerea mea?
Mereu a fost asta:
că vă pot captiva
atenția,
interesul...
Și că pot face ieșiri foarte tari.
Ce s-a întâmplat? Arătați ciudat.
Pot să vorbesc cu tine afară?
Bineînțeles că nu!
Miriam! Brațul meu!
De ce, în numele lui Dumnezeu, nu mi-ai spus că m-ai văzut la Wolford?
Clubul de striptease?
N-am pus niciodată piciorul acolo.
Tocmai mi-ai recreat numărul,
cuvânt cu cuvânt.
Cu excepția cuvintelor pe care le-ai rearanjat și îmbunătățit.
Imposibil!
Mamă!
Bine, am fost la clubul tău.
Era o femeie într-o cadă de baie, apoi ai făcut
ce faci tu.
- M-a hipnotizat? - Astrid, așteaptă!
- Ce am spus? - Lasă-mă în pace.
Astrid, te rog!
Întoarce-te la buzele lui Shira,
la pielea ei pătată și la sânii prea mari.
Tu nu te gândești niciodată la Royston Hobbingsworth?
Și dacă mă gândesc la ce s-ar fi întâmplat
dacă Royston nu ar fi intrat în Marină?
Sau dacă n-ar fi avut accident
sau dacă nu s-ar fi culcat cu mama?
- Astrid, te rog. - Da.
De ce ai venit să mă vezi?
Ce rost a avut? Să te torturezi?
- Pentru că trebuia să văd cu ochii mei. - Ce să vezi?
Lucrul care îmi periclita afacerea.
- Iar asta? - Da, iar asta.
Ceea ce faci mă afectează,
și pe tatăl tău, pe toți cei din jurul tău.
Suntem conectați, Miriam.
Spune-mi ce am spus acolo.
În primul rând,
e mai mult decât o dată la două luni.
Tată, nu acum.
De azi înainte, țin un jurnal,
ca să fim pe aceeași lungime de undă,
și eu o să schimb becurile de acum încolo, cocheto!
Mamă, o dată pentru totdeauna, trebuie să accepți ce fac eu.
Chiar nu înțeleg
cum îți poate afecta asta afacerea.
Nu contează acum,
nu mai am o afacere.
- Din cauza mea? - Nu,
pentru că renunț.
Au spus să mă opresc.
Mă voi opri.
Nu, continuă.
Îți place, ești mai fericită decât ai fost de ani de zile.
Îmi plăcea ce făceam, dar eu nu sunt luptătoare, ca tine.
Călătoria mea nu e atât de diferită de a ta,
doar că are mai multe femei dezbrăcate și glume cu scule.
- Ai grijă cum vorbești. - Și tu.
E ușor să renunți, dar nu o face.
Nu renunța, nu te opri.
Frate!
Ce s-a întâmplat acolo?
Lasă-mă să-ți povestesc la o sticlă sau două de sherry.
Ce am spus?
Ai o slăbiciune pentru bărbații cu mustață.
- Portarii nu au mustață. - Deci, recunoști
că te atrag portarii.
- Bună ziua. - Cine sunteți?
- Ce faceți aici? - Explică-te.
- Nu flirta. - Cum am flirtat?
Cadența ta.
- Sunteți cu ele? - Cu cine?
- Grupul acela. - Fac parte dintr-un grup.
Duceți-vă înăuntru.
Frank e asociatul lui Susie.
E în regulă, duceți-vă.
Vin și eu imediat.
Midge, fata după care ne-ai trimis? Mei Lin?
Renunțăm. E prea periculos.
Cum așa?
Familia ei sunt oameni periculoși.
Nu te pune cu ei. Te fac să dispari.
Ca și cum n-ai fi existat niciodată.
Julie, bună! Scuze că te-am speriat.
- Era o armă? - Da.
Dar e un pistol de comedie, nu?
Da, un pistol de comedie.
Frank e uneori partenerul meu de comedie.
- În weekend. - Trage cu flori.
- E o armă haioasă. - Scuze că v-am speriat.
Nu mai sta pe hol, Miriam.
Aveți dreptate, n-o să mai stau.
Noapte bună, Julie.
Cu cât știi mai puține despre familia fetei, cu atât mai bine.
Nu spune nimănui că i-am cercetat.
- Nu s-a întâmplat. - Bine.
Și cere-i scuze lui Julie din partea mea. A fost neprofesionist.
- Bine. - Bine.
JOHN FITZGERALD KENNEDY PREȘEDINTE - CONDUCERE PENTRU ANII '60
S-a dat startul cursei.
O caschetă din in Oleg Cassini
însoțește această rochie tricoloră.
Un pergament negru,
ce seamănă cu lucrarea unui maestru zen,
accentuează romantismul vertical al acestei rochii.
Pălăria Lily Daché
este cireașa de pe acest tort gustos.
Și, în sfârșit,
buline de rodie se împletesc cu decupaje dreptunghiulare,
iar un corsaj transparent
încadrează decolteul la baza gâtului.
O versiune șic a pălăriei de ploaie
completează ansamblul.
Și acum, divertismentul acestei după-amieze,
avem o doamnă foarte amuzantă care va spune niște glume.
Și apoi vom avea tort de la patiseria Gino.
Dați-mi voie să v-o prezint
pe doamna Miriam Maisel.
John F. Kennedy candidează la președinție.
Știu. E grozav, nu?
Vom avea un președinte tânăr, inteligent,
chipeș, și mamă, ce ocupat o să fie!
I-ați citit platforma?
Un plan de asistență medicală
care include construirea de spitale noi, halate mai elegante
și căldură mai multă, ca să nu îngheți
la consultații.
O să dea mai mulți bani la NASA
și o să trimitem un om pe Lună înaintea sovieticilor.
Chestiile astea sună minunat,
care ar putea fi dezavantajul dacă ar câștiga?
De ce ar trebui să ne temem noi, toate femeile din această sală?
De asta.
Dacă el câștigă,
ea va fi prima-doamnă,
vă dați seama?
Vă treziți, cu părul pe bigudiuri,
cu riduri de la pernă pe față, vă așezați la masă,
luați revista și fața aceasta
e primul lucru pe care-l vedeți.
Serios?
E corect? Și nu sunt doar fața,
hainele sau eleganța.
N-au inventat cuvântul „eleganță” ca să descrie această femeie?
V-o imaginați pe Jackie Kennedy cu o coafură proastă?
Sau cu oja sărită?
V-o imaginați cu muștar pe cămașă sau cu crampe?
Pat Nixon, femeia aia are crampe.
Probabil în fiecare zi.
Sunt sigură că Pat e drăguță, dar știu cum arată
după o noapte cu socrii ei.
Epuizată, puțin beată,
indignată
și dându-și seama că dalta de gheață poate fi folosit și la altceva.
Dar nu Jackie:
socrii ei o iubesc,
le place friptura ei
și îi aduc flori.
Vorbește fluent franceza, spaniola, italiana și idiș.
Nu am dovezi pentru ultima, dar tot cred că e adevărat.
Chiar vrem o primă-doamnă care arată așa pe un cal?
Sau vrem o primă-doamnă care seamănă cu calul?
Un cal atrăgător. Vorbesc de Buttermilk, nu de Trigger.
- Noi, femeile, avem multe pe cap. - Corect.
Trebuie să ne comparăm constant cu...
Pe bune?
Cine are expresia asta perfectă
pe plajă?
Unde sunt arsurile?
Petele de transpirație?
Pata de suc de struguri de când a vomat fiica ei
după ce a învârtit-o în ocean?
Unde e privirea lui Jackie care spune:
„Dacă îi dau drumul acum...”
E absolut perfectă.
Iată o anecdotă minunată.
„Când senatorul a pierdut un discurs
„pe care voia să-l încheie cu un citat din Ulise de Tennyson,
„Jackie l-a salvat recitând
„rândurile corecte din memorie.”
Cine ești?
Pat Nixon a întrebat, nu eu.
Ce ținută drăguță!
Și asta e drăguță. Scuze, acum fac cumpărături.
Și eu aveam o rochie ca asta.
I-am zis rochia mea norocoasă
și a fost, până când...
Povestea asta v-o spun altă dată.
Nu. Nu e potrivită acum. E cam picantă.
Sunt baby morcovi aici.
Îi acoperim cu piureul.
Bine.
Am divorțat recent
și sunt cam singură
și, acum două săptămâni, am cunoscut un bărbat.
Părea drăguț, chipeș, și purtam rochia mea norocoasă,
combinația perfectă.
Mergem să bem o cafea. dar cafeneaua e închisă,
așa că sugerează să bem o cafea în apartamentul lui.
Mă rog, nu mai avea cafea, așa că am făcut sex.
Știu ce gândiți:
„Nu avea ceai? Suc?
„Fructele sunt hidratante. Un măr?
„Singura opțiune era sexul?”
Da, e povestea mea, așa că asta e.
Deci, am făcut sex și a fost grozav,
când, brusc, ușa se deschide larg și intră o femeie nebună
cu un cățeluș și începe să țipe,
iar eu mă gândesc: „Cine e?”
Era să chem poliția,
până mi-am dat seama că era soția lui.
Nu mi-a venit să cred.
Eu eram cealaltă femeie.
Eu eram prostituata, stricata,
tot ce i-am spus amantei soțului meu.
Vă imaginați
cum e să vă prindeți soțul cu o altă femeie în pat?
Dar, când stăteam acolo în patul ei,
sub cearșafurile ei, eu...
Priviți partea bună a lucrurilor:
rochia mea norocoasă e la ea.
Unde e tortul ăla?
Susie Myerson și Asociații.
- Hei, am o întrebare. - Sigur, ce e?
Prânzul de mâine, Dinah mi-a spus la 13:30,
dar atunci e prânzul sau e cu o oră înainte,
pentru că s-a gândit că întârzii?
Dacă ea crede că tu întârzii, ne întâlnim la 14:30,
iar ea mi-a spus 12:45. N-o să întârzii mai mult de 15 minute,
pentru că vin din Upper East Side.
Programează chestiile astea după mine,
așa că mă adaptez la asta. Ea se adaptează la adaptarea mea?
Nimic nu contează,
diseară e seara cea mare.
O scot pe Dinah la cină ca să putem avea discuția.
O las pe ea să aleagă localul.
Discuția.
În cartea de angajare și concediere scrie să respect
persoana pe care o concediez, ca să nu te omoare.
Bine. Ne vedem mâine.
Am ceva pentru tine.
Ce anume?
Pe lângă o prăjitură atinsă de Ethel Kennedy,
- ... partea ta din reprezentație. - Care?
Am făcut rost de una.
Nu ți-am programat-o eu.
A fost o reprezentație plătită.
Intră în categoria banilor.
M-am gătit.
Bine, trebuie să plec,
dar mâine o să mă intereseze
să aud ce reprezentație a fost pe care nu ți-am rezervat-o eu.
- Bine, ne vedem la 13:30. - 12:45.
- Arăți bine. - Mersi, și tu. Mergem?
Sigur. Dar știi ce?
Ia haina pe care o lași aici mereu.
De ce?
Au fost jafuri în cartier,
- ... nu vreau s-o ia nimeni. - Desigur.
Uite, am o sacoșă pe aici,
pune-ți haina în sacoșă.
Ar trebui să iei și fotografiile astea,
- ... ca să fii sigură. - Bine.
- Asta e ceva care îți place? - A făcut-o nepotul meu.
Da, pune-o înăuntru.
Și asta.
Bine, gata.
Hai să mâncăm.
Pui și gofre cu frunze verzi?
Cine ar fi știut că e o combinație apetisantă?
E bună, deci cineva a știut.
Îmi plac oamenii cu viziune.
- Ascultă, Dinah... - La naiba, e Hank. Dă-te.
- De ce? - Să nu mă vadă.
- Bine. - Încă puțin,
încă puțin. Gata.
- E bine? - Da.
Bine. Dinah, voiam să mă asigur că ești fericită la slujba asta.
Dacă nu, trebuie să vorbim.
- Sunt fericită. - Nu pari.
Sunt foarte fericită. Mai fericită decât am fost vreodată.
Aveam un câine de lemn când eram mică,
îl trăgeam de lesă și dădea din coadă,
ochii i se mișcau. Mi-a adus bucurie.
Asta e mai bine.
Dar ca angajator, trebuie să fiu și eu fericită.
Încerc să mi te imaginez fericită. E greu.
Poate nu țopăi de bucurie,
dar vorbesc de fericire ca angajator mulțumit.
- Trebuie să fac constant... - Scuze.
S-a zis cu cina voastră. A venit James.
- Glumești? - Nu te-am adus pentru gofre.
Te-am adus să-l vezi pe James.
E un comediant care face comedie.
- Dinah... - Comedia e singura cale în care negrii
pot să fie criminali, iar albii să le spună „bravo”.
Stai jos, James.
Parcă ați omorât pe cineva.
Și eu am omorât pe cineva. La trei,
să spunem pe cine am omorât.
Nicio grijă, nu ascultă nimeni.
Unu, doi, trei.
Bing Crosby.
N-a plătit un pariu, așa că l-am omorât.
Niște oameni de la tejghea
protestează că încă mai vorbesc.
E foarte neîndemânatic, dar e amuzant.
Încerc să fiu de treabă.
Mama spune mereu: „Primești mai multe cu zahăr decât cu oțet.”
De aia a pierdut un picior, de la prea mult zahăr.
M-am gândit că oamenii cu diabet nu ar râde la asta.
Tocmai am aflat despre voi.
Mai pune sirop pe aia, frate.
Mama m-ar omorî dacă ar ști că fac asta în seara asta.
A muncit să mă țină departe de pericole și, iată-mă,
făcând cel mai periculos lucru: întrerup negri la masă.
Încerc să trec peste publicul negru,
căci totul e făcut pentru albi.
Acolo sunt banii.
Gândiți-vă la poveștile pentru copii.
Dacă Hansel și Gretel ar fi fost negri, povestea ar avea patru rânduri.
„Copiii lasă firimituri ca să știe pe unde au trecut.
„Vrăjitoarea îi prinde și întreabă: Care e rețeta?
„Copiii fac cea mai bună pâine.
„Ea uită să-i mănânce.” Gata povestea.
Black Beauty.
- Tu l-ai găsit? - L-am văzut de două ori.
Părea special.
Da, este.
Nu renunța la slujba ta de zi.
Eu nu vorbesc doar în restaurante mirositoare,
ci și într-o gamă largă de toalete din cele trei state.
Hei, Junior!
- Hei, James! - Dinah Ruttles. Ce faci?
Ea e Susie. Ți-am spus despre ea.
- Împrospătează-mi memoria. - Sunt impresar.
Bine.
Cred că ești al naibii de amuzant.
- Dar? - Ce?
Mereu e câte un „dar”.
- Nu face asta. - Bine. Corect.
Uite care e: dar ai tranziții jalnice.
Da, am niște probleme cu tranziția.
Și te rătăcești. Ai prea multe subiecte.
Mă gândesc la multe.
Bine. Perfecționează-te.
Altceva?
Ai impresar?
Impresarii doar îți iau banii.
Ai multă experiență cu impresarii?
Am auzit lucruri.
Fără un impresar,
o să lucrezi în toaleta bărbaților în următorii zece ani.
- Vorbește prostii? - Despre asta, nu.
Vreau să fiu impresarul tău.
Încearcă șase luni.
Măcar te pot duce în băi mai bune.
Să-l sune pe director.
Ai o carte de vizită?
Ia un cartof prăjit.
Sună-mă mâine. Îți fac cinste cu prânzul.
Pa, James.
Ar trebui să ajung acasă.
Mama își face griji când nu sun.
Iau eu asta.
Deci mă întorc mâine?
Da. Desigur.
9:30. Să nu întârzii.
Bine.
Doar să ai pantalonii pe tine când ajung acolo.
Aproape niciodată n-am pantalonii pe mine.
Ce e mov?
Cred că o vânătă sau un strugure.
Nu o vreau pe Esther o vânătă.
Nu vrea ca Esther să fie vânătă.
De aceea, avem de unde alege. Avem dovleac,
morcov, câteva varietăți de fasole.
- Ai auzit? - Ananasul ar arăta drăguț.
Și fructe dulci, doar să n-o faci sărată.
Un fruct dulce.
Ethan va vrea, probabil, să fie banană sau morcov.
A FOST DIFICIL! DINAH
Forme de care sunt obsedați băieții.
- Morcov pentru Ethan. - Simplu.
Deci, e bine așa?
- Desigur. - Am terminat.
- O să-i spun mamei tale. - Tată.
Stai să bei ceva?
Nu refuz.
Ne întâlnim la bar?
Desigur.
Îi spun tatei în seara asta despre Mei,
- ... despre tot. - Cred că trebuia demult.
Știu. Îți spun din politețe.
Probabil îi vor suna pe Abe și pe Rose.
Bine, mersi că m-ai anunțat.
Ananasul și morcovul sunt bune.
O să meargă.
De acord. Ține-mă la curent.
Bine ați revenit. Urmăriți Gordon Ford Show
și îl avem aici pe comediantul Lenny Bruce.
Deci, Carnegie Hall?
Ai emoții că nu o să umpli sala?
Nu aveam până acum trei secunde, Gordy.
Nu mai ai trac, Lenny, nu-i așa?
Stai puțin.
Știi ce am vrut să spun.
Hai să vorbim decent aici. Nabisco e sponsorul nostru.
Publicul tău e cel cu mintea perversă.
A mea e curată ca cea a Anitei Bryant.
O să umpli sala. Sunt sigur.
Bine, uite,
o să mă promovez puțin aici, Gordy.
Managerul meu m-a pus să promit,
așa că vă spun.
Măriți imaginea pe mine.
Haideți. Așa.
Ai grijă la cardul de repere.
Așa.
Oameni buni, sunt Lenny Bruce,
și vă rog
să veniți la spectacolul meu la sala numită Carnegie.
E în joc stima mea de sine,
un spectacol care nu a vândut toate biletele mi-ar zdrobi mândria
și ar răni ceva foarte drag avocaților americani:
contul meu bancar.
Așa că veniți la spectacolul meu
și cumpărați produse Nabisco,
pentru Gordy.
Vă spun, înmuiați un biscuite Ritz în whisky sec...
Gustos, lume!
Ce zici să aducem biscuiți Ritz și whisky
pentru toată lumea din public?
Să ciocnim. Mama ta o să vrea să vin acasă la un moment dat.
- L'chaim! - L'chaim!
La ce te gândești?
Voiam să beau ceva cu tatăl meu preferat.
Încă o dată, dar cu sentimente.
Bine, știu că am fost cam rezervat înainte
- ... cu fata cu care sunt. - Așa se zice.
Există o fată. O fată minunată.
- O cheamă Mei. - Mai? Ce lună minunată! Drăguț nume.
Și va fi doctor.
Partea asta e adevărată. Bravo!
Se pare că ne vom căsători.
Da! Trebuia să luăm whisky dublu.
Pot să rezolv asta.
Însurat! Mama ta o să facă plotz.
Dar asta e doar jumătate de poveste.
Doar jumătate? Mai e o jumătate?
- Ascult. - Bine.
O chem pe chelneriță. Linda!
- Rahat! - Tată!
Cheamă o ambulanță!
E vreun doctor aici? Orice fel de doctor?
Subtitrarea: Ligia Constantinescu
Redactor Robert Ciubotaru