En engel mindre i himlen, skat!
To whisky, tak.
Fyren ved bord seks tog igen sin pik ud.
-Bord seks tog sin pik ud! -Bord seks tog sin pik ud!
Fandens!
Trixie, er du okay?
Det var søde, fromme Philomena.
-Himmelsk, ikke sandt? -Pis, min forpulede hoved.
Og det var hendes rapkæftede ven, Philadelphia.
Tag den af!
Sød tanke, men jeg beholder den på.
-Tag den af! -Tag den af!
Tag den af!
Gutter, hør nu på mig.
Når jeg er færdig med at løsne
den middelalderlige dims i rayon og gummi, min hofteholder,
er I tilbage hos jeres koner
og fortæller, at I hader at arbejde over.
I sagde ikke, at I ville kaste en fedtet dollarseddel på mig.
Nu kommer den af.
Midge!
Der er ikke tid.
Hold fast i jeres Store Gatsby,
for nu kommer vores hyldest til de brølende 20'ere!
Men først Sapphira, den ensomme haremspige.
-Hvad fanden? -Jeg vidste det ikke.
Ingen ved en skid her. Tre, fire.
Hvad skete der med de brølende 20'ere?
-Trixie blev ramt af ledningen. -Jeg så og hørte det.
-Så vi valgte haremspigen. -Uden at sige det.
Du stod på scenen.
Og fik publikum til at glæde sig til en sexet tøs.
Så længe en pige vrikker derude, er fyrene ligeglade.
Jeg er ikke enig. De får sensuel, mystisk stads,
ikke den brølende slags.
Ingen er forvirrede, for ingen lytter til dig.
-Det er stødende. -Det siger alle.
-Du er bedre end det her. -Tal med Clifford. Han udskriver checkene.
Excusez-moi.
Hej, alle sammen.
Boise er ikke god til introduktioner, så jeg vil præsentere mig selv.
Jeg hedder Midge.
Fru Maisel.
Jeg er den nye vært på Wolf.
Så hvis I vil tilføje humor til jeres rutiner,
er jeg jeres komediekonsulent.
Okay, som I var.
Undskyld.
Kom nu, seks!
-Kom nu! -Tjener penge.
Ja.
Clifford.
En kop kaffe til dig. Jeg ved, du gerne vil have en nu.
-Den lugter nylavet. -Det burde den også.
Jeg vil gerne foreslå små forbedringer,
der kan gøre klubben bedre.
Et bedre system til at annoncere optræden. Skader kan undgås.
Måske et møde om sikkerhed?
I Catskills overvågede jeg forskellige aktiviteters sikkerhed.
Vandsport, vandretur.
Vi var ude at vandre, og rabbineren blev bidt af en slange.
Jeg sugede på ham, til han nær var besvimet.
På hans ankel, altså.
Det var bare myggestik, men folk lo.
Nå, men tænk over det, og...
Også en sikkerhedsrisiko.
-Forpulede engel. -Stik mig en.
Har du hørt det? Tøsen smadrede sit hoved.
-Det lød lidt sjovt. -Det var ikke sjovt, men sjusket.
-Her er meget, der skal gøres. -Det er en stripklub.
Så længe en pige vrikker med sit stads, er det ligegyldigt.
-Maisel, Sapphira er færdig. -Vi ses i morgen.
Vi ses i morgen. Hvem er den næste?
-Annie Oakley. -Tak.
Eller Brenda, fuglepigen.
Hejsa! Har I savnet mig?
-Tag det af. -Tag det af.
Chester, du lod den skide dør stå åben igen.
Hvor mange gange skal jeg...
-Er der sket noget slemt? -Du må være Susie.
-Ja. -Jeg er Nancy. Jackies søster.
-Nå, han er... -Død. Han er død.
-Hvad? -Et slagtilfælde i eftermiddags.
Et slagtilfælde?
Jeg sad ved hans seng, før han døde.
Han talte stadig.
Ja, han kan lide at tale.
-Hans sidste ord var til dig. -Til mig?
Jeg skrev dem ned for ikke at glemme det.
"Susie, drengene kommer og strør sand ved middagstid.
Vær der for at lukke dem ind.
De er skøre, så gud ved, om de kommer.
Husk mandag er helligdag,
så stil ikke affaldet ud søndag aften,
vi har allerede fået en bøde fra byen.
Hvis du laver spaghettisovs,
så skub gardinerne tilbage, for du sprøjter en del,
og man kan ikke få sovs af det stof.
Det er for sart."
Den fantastiske fru Maisel
Plastic, det moderne mirakel.
De er nogle af de fineste produkter på markedet.
Det er de sikkert.
Der er så meget at vælge imellem, så mange størrelser og farver,
og I vil have dem alle.
Dette er Wonderlier.
Jeg elsker det navn.
Og til store måltider.
Den store Wonderlier.
Jeg må have to af alting. Det er så godt.
Tilmeld mig.
Lad Wonderliers gå rundt, og jeg er straks tilbage.
Mine damer, jeg har en historie til jer.
Jeg kender en...
Hvis du ikke lavede mad til en.
-Kan vi arrangere en frokost? -Mor, Jean går glip af det.
Hvorfor går du ikke tilbage til gruppen?
-Miriam, jeg forsøger at sælge. -Også mig, så gå.
Hun laver aftensmad, og ind kommer en tyv med en pistol.
Hun skriger, han skyder,
og den Tupperware, hun stod med, stoppede kuglen!
Det nævner de ikke i omtalen.
Imogene.
Fald ned, kvindemenneske.
-Vil du sælge eller ej? -Ja.
At vise dem, hvordan man bøvser, sælger ikke,
og du er her for at sælge. Så gør det.
Vi skal have bestillingsformularerne ud. Når det er sket,
vil jeg præsentere vinderen af den tåbeligste Tupperware-hat.
Åh gud.
Hvad? Er du okay?
Undskyld mig, alle sammen.
-Imogene? -Jeg klarer det.
Lad os droppe lortet og få gang i forretningerne.
Du skal spise.
-Varmepladen er ikke god. -Jeg tror ikke, det vil passe.
-Hvordan er sandwichen? -Skøn.
Varm her, kold her.
-Vi har ikke mere plads. -Hvad? Nej.
-Buddingen skal derind. -Det tror jeg ikke.
Vi kan fryse kyllingen ned. Hvor er fryseren?
-Deroppe. -Hvad er det for et sted? Gulag?
Jeg gjorde Zelda gal. Jeg vidste ikke, du kunne.
Vi bytter.
Alle blade siger, man skal afrime en gang om måneden.
-Det her er skørt. -God kaffe.
-Du har myrer. -Du skulle have ringet.
-Det gjorde jeg. -Jeg mener øjeblikkeligt.
Jeg vil ikke have, du drikker alene i timevis.
-Jeg er her. -Nu er du vred, som Zelda.
Jeg er ikke vred.
-Jackie er død. -Jeg ved det, skat.
Virkelig?
Han var her helt alene, og bang.
Gamle Gianni ovenpå sagde, han hørte et bump og tilkaldte politiet.
De læssede ham i en bil og kørte ham til Bellevue,
og klokken ni var han væk.
Han var ikke syg, han led ikke. Det bør vi være taknemmelige for.
Det var de chili-hotdogs.
Jeg advarede ham mod dem.
Den skid levede af chili-hotdogs.
Isen vinder. Vi må spise det hele nu.
-Hvornår er begravelsen? -Pas.
-Hvordan finder jeg søsteren? -Pas.
-Efterlod hun et kort? -Nej.
-Måske har hun skrevet noget ned? -Har du en gaffel?
Nej. Jeg ved ikke, hvornår der er begravelse.
Jeg ved ikke, hvor søsteren er, eller hvem hun er.
I går aftes, da jeg ikke var her,
faldt min største plage død om i min lejlighed.
Gafler!
-Det gør mig ondt. -Også mig.
Jeg vil ikke være i lejligheden. Nogen døde her. Det er uhyggeligt.
Det er ikke første gang.
-Her har været mange dødsfald. -Hvad?
Jeg undersøgte det i de kommunale arkiver, inden jeg flyttede ind.
-Hvorfor? -Det er det første, man gør.
-Nej, det er ej. -Der var en halshugning.
En kvinde blev spist levende af maddiker.
Identiske tvillinger blev skåret op til musik.
Et rør eksploderende og druknede en hel familie.
-Der er også vuggedød. -Chester! Spis nu bare dine æg.
Fire kvælningsdødsfald lige i det her hjørne.
I må ikke skynde på mig.
Jeg håber, det er nok. Hr. Moishe kan lide squash.
Jeg har ikke lavet nok.
Jeg springer over, så der er squash til ham.
Det er rart, at vi alle er sammen igen.
Zelda, nej. Du har grædt i to dage.
Jeg troede, at kun Moishe kendte ham.
Du må have stødt på ham på et tidspunkt.
-Vi kender dem fra Catskills. -Jeg kender forældrene.
Jeg så bedstefaren i badet efter squash. Rynkede klunker.
Han har set skønheder.
-Du milde. -Taler vi om mitzvah-drengen?
Moishe blev bedt om en aliyah
og har aldrig mødt ham?
Det er en liste, man vælger fra.
Man skulle tro, man valgte nogen, der kendte en.
Det er rart, at nogen ønsker en. Hvem som helst.
Vores hus er så tomt nu.
-Abe og jeg kommer snart på besøg. -Tirsdag?
-Det ved jeg ikke. -Onsdag? Jeg laver min kål.
Det bliver snart. Det lover jeg.
Dit ord er intet værd. Det ved vi begge.
-Lad os fastsætte en dato. -Hallo?
Ungdommen er hjemme.
Ethan, bedstefar har noget at spørge om.
-Jeg så Abe komme bag mig. -Hans arbejdstider er uforudsigelige.
Se lige det her sted. Det hele er her.
Den her er ny. Den gamle havde skår.
Jeg kan huske, Ethan skar i den.
-Akiva. Er der en klokke? -Nej.
-Tænk dig godt om. -Jeg har middag til dig i køkkenet.
-Sig godnat. -Godnat.
-Måske købte du is til ham.
Det var så specielt. Det betød noget.
Jeg går ikke rundt og køber is til ukendte drenge.
Der er en masse af dem, der kravler rundt deroppe.
Hvad siger du?
Kan du huske Daniel Sandberg med hinkestenene?
-Han kom med sin mor. -Danny Lommedyb.
Drenge gravede i hans bukser efter slik.
Det vidste jeg ikke.
Så var der Tom fra Buffalo med pandehår.
-De kaldte ham Tommy Rumpebefamler. -Du finder på det.
Moishe, Shirley, I husker Susie fra Yom Kippur?
-Goddag. -Hej.
-Hvad sker der? -En fyr er død.
-Du gode gud. -Hvem? Din mand?
-Hendes bofælle. Jackie fra Gaslight. -Pis. Ham kendte jeg.
-Hvad skete der? -Jeg sagde, at han døde.
Okay. Undskyld.
Mange er døde i min lejlighed. Chester har en liste.
-Flabede Chester? -Abe, lige til tiden.
Så du mig ikke bag dig?
-Jo, men... -Lad os spise, før det bliver koldt.
Jeg stod og så på, at elevatoren kørte jer op på niende sal,
stoppe, komme ned igen, så steg jeg ind og tog den op.
-Det er 27 etager. -Du overlever, far.
Det er i familiestil. Glem manerer og lang til fadet.
Godt, at jeg nåede det, for jeg har en sjov nyhed til jer alle.
-Lad os høre den. -Jeg har været...
Jeg er udnævnt... Hvorfor græder Zelda?
Jeg har ikke lavet nok squash, og jeg er bare så glad.
Vi kan klare os, hvorfor holder du ikke en pause?
The Village Voice har udnævnt mig til chefteaterkritiker.
Jeg skal anmelde en ny Broadway-musical af vores egen Buzz Goldberg.
-Du milde! -Har Buzz et show? Et rigtigt show?
Musicalen, han har arbejdet på på Steiner i otte år nu?
Det er en succeshistorie. Det gik forrygende i New Haven.
-En masse god buzz, undskyld ordspillet. -Den var god.
Der er premierebilletter til alle.
-Premiere! -Sjovt.
Abe, fantastisk.
-Jeg har intet at tage på. -Jeg er så stolt af Buzz.
Vi må have set den 20 gange under ferien.
Man kan ikke glemme den sang.
Du var med i et af Buzz' show et år.
På Steiner?
Jeg spillede Clare Landsburg i sommeren 1953.
-Og han gav dig sparket, ikke? -Nej.
Jeg spillede med et stykke tid, og det gik godt,
og så gjorde jeg plads til en anden dame.
Han smed dig ud. Du kan ikke synge.
Eller danse. Det husker jeg.
-Du kunne ikke synge eller danse. -Hun er ikke Judy Garland,
-men hun gjorde sit bedste. -Ja.
Jeg er ikke Judy Garland. Det er kun Judy Garland.
Kan du huske, du frøs fast?
-Du kunne ikke huske din replik. -En gang, Shirley.
-Jeg kunne replikken. -Det kunne alle.
-Hele salen skrålede den. -Jeg blev ikke fyret.
Er der ikke mere squash?
Og Joel, uanset elevatorhændelsen
er der også en billet til dig.
To, hvis du vil have en ven med.
Ja, Joel, tag en ven med.
Archie eller måske en anden.
Der er ingen andre. En billet er nok.
Jeg betragter dig stadig som familie, og det er en skam, at du er alene.
Det var en perfekt pige,
jeg havde fundet til ham, Lena Brofmann.
-Det blev forresten en dreng. -Du er hurtig.
Jeg ville ikke gå ud med en gravid, fraskilt kvinde.
-Hun er ikke fraskilt. Hendes mand døde. -Alle dør.
-Kan vi ændre emne? -Jeg er skuffet.
Du har en professionel ægteskabsmægler i familien. Brug mig.
-Du har ret. -Det står: "Ring og få en aftale,"
men det behøver du ikke.
Giv hende ikke dit kort.
Pyt. Jeg kender hendes navn og nummer.
-Ændr dit navn og nummer. -Hvad er Joels type?
Jeg ved, at Miriam var hans type, men hvad ellers?
Hvem? Lille Molly?
Omkring 63 år og gudfrygtig jøde.
Baseball? Det skriver jeg ned.
Skal du lave en aliyah, så gør det korrekt.
Gider I stoppe?
Rose!
Er min badekåbe på badeværelset?
Rose?
-Rose! -Hvad, Abe?
Jeg troede, du ledte efter min badekåbe.
Nej, Abe, jeg gør mig klar til seng.
-Rose! -Nej, din badekåbe er ikke herinde!
-Hvor er den så? -Hvor du lagde den sidst.
Du ser forresten forfærdelig ud.
-Tak, Groucho. -Jeg griner ikke. Det er ikke et nummer.
Det er snarere en national nødsituation.
Men du ser fantastisk ud.
-Hvad er hemmeligheden? -Jeg er 28.
Værsgo.
Du ligner dig selv på billederne fra min barndom. Hvordan gør du?
Jeg tilbringer mine gyldne år med konen.
-Hvor længe har I været gift? -Jeg talte ikke om min.
Begge Grouchos forældre er døde.
Måske skulle du få sovet lidt.
-Jeg kan ikke sove. -Min mor har nogle piller.
Jeg har gennemgået din mors piller. Hun har mange af dem.
Hun skjuler dem tre forskellige steder. Derfor har hun et sysæt.
Jeg fandt Jackies søster.
Hun spurgte, om jeg ville tale til begravelsen.
Hvad svarede du?
Jeg sagde ja. Skulle jeg sige nej?
Kan du klare det?
Jeg vil prøve ikke at blamere mig.
-Hvem gjorde dig afhængig af cigarer? -Hvem ellers? Chico?
Se at få sovet.
Lad din øl stå.
-Din bror er en stor spiller. -Du underdriver.
Hvor meget mistede han?
Chico siger: "Tilføjer du alle de penge, Harpo har,
får du, hvad jeg har mistet."
Spis hurtigt, Ethan, vi har en sjov dag foran os.
-Okay. -Duer den her halskæde?
-Hvis du skal spørge... -Jeg finder en anden.
-Må jeg låne din banannål? -Den ligger i smykkeskrinet,
men tager du bananer på, så skift øreringe.
For meget frugt virker dovent.
-Godmorgen, Susie. -Ethan Simone Maisel,
let din tuchus! Jeg mener det.
-Vi må ikke komme for sent! -Kom ikke for sent til lægen.
Vi siger ikke, at han skal til læge.
Vi siger, at vi skal på eventyr.
Så røg den hemmelighed.
Lad os berolige din bror.
-Godmorgen, Susie. -Jeg har en blintz.
Lad mig være.
Hold op med at løbe omkring.
Jeg vil ikke til læge.
Hør, en af jer må blive hos hende.
Hvad?
Jeg kan ikke tage hende med til børnelægen.
Hun kan ikke komme med mig.
Jeg er stadig ny. Jeg får måske et øgenavn i dag.
-Nej. -Vi spiller sten, papir, saks. Klar?
En, to, tre.
-Hvem vandt? -Øjeblik, tak.
Det er til dig, frk. Susie.
-Hallo? -Hej, Susie, det er J.J.
-Har du hørt om Jackie? -Ja, jeg har hørt det.
Jeg boede med ham, tåbe.
Han efterlod nogle kasser her.
-Kasser med hvad? -Det ved jeg ikke.
Hvad skal jeg gøre ved det?
Skal jeg smide dem ud?
Jeg kommer forbi engang i denne uge.
Men de tager plads.
-Det gør du også. -Leder du efter en ny bofælle?
-Jeg vil se tv. -Det er sten, papir, saks.
Hvert signal vinder over et andet. Det er en børneleg.
Men hvis jeg vælger varme, vil den smelte saksen.
Og brænde papiret.
Varme slår alt undtagen sten.
Varme er ikke med.
Vand ruster saksen og ødelægger papiret.
-Er saksen af messing eller stål? -Hvad med at kaste en mønt op?
Og dine hobbyer er strikning, broderi og vævning?
Jeg har min egen væv.
Det skriver vi i kolonne to.
Husk, at vi har diskuteret det. Afsløringerne efter brylluppet.
Jeg lover dig, Amelie, vi finder det perfekte match.
-Tror du? -Det gør jeg.
For hver gang jeg møder en mand, bliver jeg mundlam.
Pyt med det. Han lytter ikke.
-Rose! -Ja, Susie.
Siden er fuld.
-Så vend det om. -Begge sider.
-Hvad med de andre sider? -Alle fyldt.
Så finder vi mere papir til dig.
Sig til din mor, mødet gik godt.
Adressen til checken står bagpå.
Okay. Tak.
Jeg er meget spændt.
-Gik det godt? -Rigtig godt.
Jeg skal på toilettet.
-Susie, tissetid. -Jeg har været der.
Rose, du må udsætte din pause lidt.
-Du har en til. -Endnu en?
To til.
Rygtet om din dygtighed spreder sig som melankoli.
-Det hele sker så hurtigt. -Det er spændende.
Du har tre bekræftede succeser i denne måned.
Tre matcher, tre forlovelser, så stor glæde!
Vi er i en tesalon, folk ligger i blød.
-Rose! -Hvad?
Jeg keder mig! Jeg er sulten, jeg vil gå.
Jeg arbejder. Vi går, når jeg er færdig.
Jeg hader det her!
-Find noget mere papir til hende. -Naturligvis. Spørgsmål.
Hvorfor er hun her?
En herre døde i hendes lejlighed, og hun kan ikke tage tilbage.
-Blokerer han døren? -Jeg ved det ikke.
-Få den næste person skrevet ind. -Naturligvis.
-Mirabelle, du er den næste. -Hun henter papir.
-Er du ægteskabsmægler? -Ja.
Tror du, der er nogen derude til det uhyre?
Ja.
-Hun er pukkelrygget. -Det kan jeg ordne.
-Nå? Vil du blænde fyren? -Susie! Det er forretning.
Du er min datters manager og var blikkenslager,
så du må forstå forretninger.
Jeg sender uhyret til min frisør.
Jeg lærer hende om mascara, læbestift, deodorant.
Hun får en hofteholder,
retter ryggen og får en mand.
For der er nogen derude til alle.
Hvorfor kigger du på mig? Hvad er det her?
-Jeg har bestilt det til dig. -Til mig? Det hele?
Ja.
-Er det flødeskum? -Og en ske.
Skal der ikke noget til?
Det stemmer.
Rose Weissman, jeg følger dig ind i helvede.
Det bliver ikke nødvendigt. Goddag.
Uh.
-Susie. -Undskyld.
Du må være Mirabelle. Jeg er Rose. Sikke en dejlig kjole.
Hvad kan jeg gøre for dig?
'DE KOM, DE DANSEDE' EN MUSICAL I BJERGOMGIVELSER
-Der løber sved ned ad din hals. -Kom.
Det er premiere. Hvorfor ikke tage mit bedste tøj på?
-Der er 26 grader herude, du smelter. -Drop det.
-Jeg vil begraves i frakken. -Det sker måske i aften.
-Kom. -Der er de.
Følg efter mig!
Hr. Weissman, velkommen. Jeg er Gerald, administrator.
-Dine billetter. -Tak. Kan du lide min kappe?
Den er meget fiks.
-Vil du gerne... -Lad hende bære den.
Er der andet, giver I mig besked.
Vi har fem i orkesteret og to på mezzaninen.
-Værsgo. -Sidder vi sammen?
-Væk fra jer? -Ja.
-Nej. -Er der... Nej.
Kan vi... Jeg ville gerne skifte?
-Må jeg sidde med Midge? -Jeg vil sidde med hende.
Midge, ja, ja? Midge, ja?
De fem er femte række midt for, så...
Pokkers.
Det er signalet, lad os komme ind.
DØDEN HENTER ÆRKEBISKOPPEN MARK HELLINGER THEATRE
EN SÆLGERS DØD AF ARTHUR MILLER TO UGER 27. JUNI
SYG EFTER AT SE DIG HELLINGER THEATRE ET SKRIDT IND I DET UKENDTE...
Er jeg faldet ned?
Jeg vil se den igen og igen.
Og sangen med hele orkesteret.
Der er vores Buzz.
Det er et stort smil på den drengs ansigt.
Han fortjener det.
For et par somre siden var han den yndigste ting.
Buzz kom hen og sagde... Kitty Carlisle Hart!
-Hvad? -Hvem?
Det er Kitty Carlisle Hart! Fra To Tell The Truth.
Det er mit yndlingsshow.
-Kitty! Kitty! Vent. -På dem!
-Vent, Kitty! -Hende?
-Er hun tiltrækkende?
-Rose, du behøver ikke... -Ups. Jeg så ikke skønhedspletten.
Helst uden skønhedspletten?
-Der er intet tegn på Susie. -Godt.
Hun trak en pose Cheetos frem
og affærdigede alle: "Ssh."
-Der er de, der slap væk. -Hej, Pauly.
-Goddag, fremmede! -Hvordan går det, Pauly?
Jeg var sønderknust uden jer på resortet i år.
-Måske næste år. -Hvad med vores dreng?
Han har store drømme, men man ved fra drømme...
"En drømmer er en, der kun kan finde vej i måneskin." Oscar Wilde.
Og nu er jeg vigtig finansiel investor i Buzz' drømme.
Pauly! Din macher!
Når man hører den sang, tager man sin tegnebog frem.
Miriam Maisel, se dig lige, så fin!
Goddag, Edie, godt at se dig.
Jeg talte lige med en.
Du var showets stjerne et år, var du ikke?
På Steiner?
Clare Landsburg, sommer 1953 til din tjeneste.
-Du fik sparket, ikke? -Nej, Edie.
Fyret. Hvad end man siger.
Det var bare en sjov ferieting, jeg gjorde et år.
Jeg er ikke prof.
Det behøver du ikke sige. Jeg var der.
Det er så godt at se dig, Edie. Goddag.
Det er Kitty Carlisle Hart, hun er som Houdini.
Jeg trængte hende ind i bås på badeværelset, men hun var der ikke.
Men jeg fik hendes sko.
-Kig efter en, der halter. -Abe, han er fri.
Vi tager fat i ham, mens vi kan.
-Der er han. -Buzz, vi er så stolte af dig.
Jeg elskede det hele.
Men den ene karakter, Iris, hende hadede jeg, men elskede hende også.
Tak, fru Weissman. Abe, du har ikke din pressehat på.
Den kolliderede med min kappe.
Sjovt, ikke?
Det var utroligt.
Jeg kendte dig, da du var pisher.
Knægten, der faldt i søen den første dag med en mikrofon.
Jeg kan lide at gøre min entré.
-Er du glad, Buzz? Vær glad. -Det er jeg.
Det er mit livs bedste aften.
Godaften, alle sammen. Kan I høre mig?
-Ja. -Ja? Udmærket.
Tak for at være her i aften og støtte vores show.
Det betyder alverden for os.
Men lad mig få aftenens sande stjerne herop og tale.
Manden, der skrev musik, sangtekster, libretto, min ven og jeres,
Buzz Goldberg!
Tak, alle sammen.
Det er en stor aften.
Jeg har holdt vejret, siden tæppet gik op.
Træk vejret, Buzz.
Tak, Myron, for at have styret skibet og lært mig så meget
og tak til vores instruktør, hr. George Abbot.
Jeg tror, du har en fremtid i branchen.
Og til min dramaturg og bofælle, Kevin, jeg skylder dig alt.
Tak, Kevin.
Og til de mennesker, der har inspireret mig,
som inspirerede til dette show,
min Steiner Resort-familie,
for det er det, I er, familie.
Steiner!
Vi er finere!
Jeg må gå, min deadline er i aften.
Gå, vi ses derhjemme.
Vi er finere!
Steiner!
To guitarer. Jackie ville have hadet det.
Hej.
-Skal du i operaen eller noget? -Bare giv mig Jackies kasser.
Der er et par andre, men det her faldt ud af en af dem.
"Jacopo Dellapietra." Var Jackie i hæren?
Det ved jeg ikke.
-En Bronze Star? -En slags medalje.
Hvem er Darla?
Abe Weissman, stop lige der. Giv mig hele vejen rundt.
En kappe er svær at bære, min ven.
-Jeg fik det til at se let ud. -Klar til arbejde?
-Ja. -Beklager den korte deadline.
-Sådan går det af og til. -Jeg trives med deadlines.
-Jeg går ned, hvis du får brug for mig. -Ja.
Færdig.
-Hvad er det? -Min anmeldelse.
"De kom, de dansede havde premiere i aftes på Mark Hellinger Theater.
Din mor vil kunne lide det."
-Det kan jeg ikke udgive. -Hvorfor?
For det første skal det være en anmeldelse på 1.000 ord.
Jeg kan tilføje nogle adjektiver.
-Abe, jeg skal bruge detaljer. -Detaljer?
Kan nogens mor lide showet, så fortæl hvorfor.
-Skal jeg virkelig sige det? -Nej, jeg ved det,
men i det her tilfælde vil jeg helst ikke gå dybere.
-Undskyld? -Jeg tror ikke, at folk
har brug for eller ønsker detaljer.
Jeg ved ikke, om du nogensinde har undersøgt det,
men jeg tror, at jeg har ret. Ja.
-Abe. -Okay, Gabe, her er det.
Showet var rædsomt, okay?
-En parodi. -Okay?
De tog en sød, charmerende musical, der blev udtænkt i Catskills og
spillet af en sjov gruppe resort-gæster, som alle var gode undtagen min datter
og gjorde det til en kedelig, kynisk, opblæst
og kunstig tåbelighed på tre timer.
Kostumerne var rædsomme, kulisserne var rædsomme.
Manuskriptet var rædsomt.
-Der er en sang. -En sang?
Som de gentager fem gange,
fordi de ved, at de kun har en god sang.
De narrer publikum, Gabe, og det slår mig ihjel.
Alle tiders! Skriv det ned.
Vi har kendt knægten i ti år.
Jeg så ham falde i en sø. Jeg trak ham ud.
Det var dumt.
Mørk tanke.
Hør her. Drop detaljerne, brug showet til at danne det store overblik.
Dine tanker om alt det, der er galt i teater i dag.
Bliv vred, vær personlig.
Vi har hyret dig for din stemme, Abe.
Lad dem ikke blive narret.
-Er du okay? -Ja, jeg...
-Jeg skulle nok have taget noget andet på. -Som hvad?
-Det ved jeg ikke. En kjole? -Jeg...
Jeg kan ikke... Har du nogensinde haft en kjole på?
-Selvfølgelig. Jeg var baby engang. -Okay.
-Sådan hjælpeløs. -Undskyld.
Jeg så sgu bedårende ud i kjole.
Denne vej, tror jeg.
-Tog du fejl af tidspunktet? -Nej.
-Du har et problem med tid. -Det gjorde jeg ikke.
-Susie, tak, fordi du kommer. -Selvfølgelig.
-Nancy, det er... -Du må være Miriam, komikeren?
Ja, det gør mig ondt med Jackie. Jeg vil savne ham.
Han sendte mig udklip om dig. Han var stolt.
-Det er sørme sødt. -Jeg holdt pladser til jer begge, men...
-Hvor er de alle sammen? -Jeg har givet besked.
Jeg gik gennem hans telefonbog, og monsignore foretog nogle opkald,
men fik ikke stor respons. Undskyld mig.
Han gemte mine udklip.
Chester!
Hvad fanden?
-De havde sandwicher med løg. -Sæt dig.
Og hold vejret.
Jeg troede ikke, at Jackie syntes, jeg var sjov.
Klokken er over tre, så vi må hellere komme i gang.
Jeg beholder den.
Velkommen, alle sammen. Tak, fordi I er kommet for at sige farvel til
Jacopo 'Jackie' Dellapietra.
Jeg er monsignore Armanno Ricci fra Jesu Hjerte kirken,
-kirken, som Jackie var meget aktiv i. -Gik han i kirke?
Jeg har kendt Jackie altid,
og jeg ville lyve, hvis jeg sagde, vi ikke skulle
holde nøje øje med altervinen.
Flere morgener fandt vi den erstattet med Dr. Pepper.
Han var altid den første til at give en hånd.
Jeg kan ikke bevise, at han byggede den nye platform til krybben,
da den gamle blev ødelagt af vandaler, men det var sikkert ham.
Jeg har mange små historier om Jackie.
Men jeg vil give ordet til en meget særlig person,
som han altid har refereret til som en af sine nærmeste venner.
Susie.
Det er dig.
Nej, han sagde en af sine nærmeste venner.
Medmindre en anden Susie lige kom ind...
Op med brystet.
Hej.
Jeg er vel Susie,
og Nancy bad mig tale, så...
Fuck det. Kom med mig.
Beklager. Jeg er her kun et øjeblik.
Jeg vil bare sige et par ord om Jackie Dellapietra,
som er på den anden side i det tomme taberlokale.
Jeg kan ikke tale i et tomt lokale.
Sådan skal han ikke huskes.
Åbenbart har ingen husket ham, for ingen dukkede op,
kun fire personer.
Fire personer til at sige farvel.
Hvor fanden var de alle sammen?
En mand dør, og man kommer til hans begravelse, ikke?
Det var Jackie.
Han gjorde aldrig nogen fortræd. Han levede sit liv og gjorde gode ting.
Han satte min lortelejlighed i stand.
Han satte gardiner op, malede, lavede gryderet,
han byggede, hvad fanden det end var, til den forpulede monsignore derovre.
Åbenbart var alle skideligeglade.
Ingen lagde mærke til det.
Jeg boede med ham, og jeg lagde ikke mærke til det.
Og vi sov tæt på hinanden.
Jeg vidste personlige ting om ham.
Han snorkede, visse fødevarer gik på tværs.
De nætter stod vinduerne åbne.
Jeg kendte hans vaskeridag, når han klippede sit hår,
men jeg kendte ham ikke.
Jeg vidste ikke, han kæmpede i krigen.
Jeg vidste ikke, han fik en tapperhedsmedalje.
Dem udleverer de ikke bare.
Man bliver skudt, redder nogen eller sprænger en tank i luften.
En medalje er en stor ting!
Han samlede på Bazooka Joe-tegneserier,
han gemte de små billettaloner til operaen.
Han havde en baseball signeret af Babe Ruth.
Er det til at fatte? Han mødte Babe Ruth.
Han opbevarede den i en skotøjsæske, men han havde den.
Fyren levede et liv, og jeg vidste ikke noget af det.
For lidt siden forstod jeg, at jeg var hans ven.
Undskyld, en af hans nærmeste venner.
Jeg havde en nær ven og anede det ikke.
Og hvor fanden er Darla?
Kunne hun ikke tage eftermiddagen fri og vise respekt,
som hun havde skrevet 51 idiotiske breve til?
Et hjerte over hvert i.
Hvorfor havde hun ikke tid til at komme
og sige ordentligt farvel? Hun har bare at være død.
Ved I, hvad jeg ikke forstår?
Hvorfor havde en fyr, der havde arbejdet hele sit liv
knap nok råd til et fremlejet hjørne i min lejlighed?
Han havde et svært liv.
Han gjorde aldrig karriere. Er det ikke sygt?
Og alle de forfærdelige røvhuller i verden
får bare lortet forærende.
Han kæmpede i en krig. Han rejste. Han vandt en Lindy-konkurrence.
Jeg vidste ikke, at Jackie kunne danse.
Halvdelen af tiden så det ud til, at han ikke kunne gå.
Men der ligger en førstepræmie i den forpulede lille æske,
som han havde i et hjørne.
En mands liv i en lorteæske, en virkelig god mands liv.
En mand, der fortjente noget, og han endte som savsmuld
på Gaslights bræk.
Det kan ikke fortsætte, okay?
Jeg kan ikke se på, det sker for en anden stakkels stodder.
Så jeg tilegner resten af mit liv til at lede efter verdens Jackie'er.
Dem, man går forbi, dem, man ikke ser,
dem, der aldrig får en chance,
og jeg vil sørge for, de aldrig ender i min forpulede lejlighed.
Og det gør mig ondt med denne dame, som jeg er sikker på også var sød.
-Boise, hvordan går det? -Travlt.
-Går det lettere i aften? -Det håber jeg.
En korrekt liste over forløbet?
Måske skaber Philomenas ledning ikke større kvæstelser?
Forløb? Sexet engel, Sexet sovjetspion, Brølende 20'ere, Surmulende digter,
Kleopatra, Haremspige, Sexet sygeplejerske Can-Can Mademoiselle, Venus,
Matrospige, Kinadukke, Tornerose.
Jeg kan ikke huske det hele. Skriv det ned.
Jeg genkendte den unikke kombination af tone og intensitet.
Hvad fanden laver du her?
Jeg stjæler nødigt din replik, men hvad laver du her?
-Du må gå. Jeg skal på scenen. -Pis.
Er du stripper nu?
Jeg vidste, det med Shy Baldwin var hårdt.
Jeg er komiker.
-Her? -Ja.
Jeg skal ind, og jeg tilsliber og eksperimenterer,
så gå din vej.
-Skal jeg gå? -Ja.
-Jeg gør dig nervøs. -Ja.
-Smil ikke, grimt smil. -Jeg har en historie til dig.
Tilbage i highschool, Mepham High i Bellmore
på Long Island, tog jeg taletimer.
En dag stiller læreren mig op foran alle
og giver mig et emne: "Er zooer gode eller dårlige"?
Jeg skulle være imod dem,
jeg havde fem minutter til at tale min sag.
Jeg følte mig ret sikker på emnet,
så jeg begyndte min lille snak om,
at dyr ikke burde være i bur, og at vi var de virkelige dyr,
da jeg pludselig fik et viskelæder i hovedet.
Jeg ville se, hvem der gjorde det, og det var sgu læreren.
Jeg var overrasket, men jeg fortsatte min lille tale
med en mesterlig overgang ind i evolutionsvidenskaben,
hvor vi ikke er mindre dyr end andre af Guds skabninger.
Hvis Gud er til.
Da ramte endnu et viskelæder mig.
Sådan er det de sidste ti sekunder af min tale.
Viskelædere, kridt, krøllet papir, et halvspist æble.
Men som en soldat kom jeg gennem de fem minutter.
Bagefter spurgte jeg min lærer: "Hvad handlede det om?"
Hun sagde: "Hr. Schneider,
jeg trænede dig i at se bort fra distraktioner.
Det er dit job at holde fokus, og du gjorde det godt."
Det virkede som noget fis,
men det har været en værdifuld lære.
Det har trænet mig til det, jeg gør nu.
Så i aften, fru Maisel,
vil din version af viskelædere, kridt og halvspiste æbler
være mig, der bliver til dit nummer.
Nej. Det her er ikke Bellmore.
Alt er Bellmore.
-Fru Maisel, det er tid. -Det er vist tid at starte showet.
Fint, men sid ikke, hvor jeg kan se dig.
Nu sætter jeg mig helt sikkert, hvor du kan se mig.
Pis.
Fru Maisel!
Halløjsa. Ikke mange damer og mange herrer.
Jeg hedder fru Maisel og er jeres vært og guide i aften.
Det er et underligt job, jeg har.
Jeg skal få mænd til at le,
som er her for at se kvinder tage tøjet af.
Det er lettere for mænd...
Og en vanskelig balanceakt for mig.
Men ikke så vanskeligt som for Sandy,
vores stripper-slangemenneske,
som bruger en almindelig sugekop... Jeg vil ikke ødelægge det for jer.
Men gå ikke, før I har set det.
Hvad skal jeg tale om mellem stripperne?
Baseball? Killinger? Bedsteforældre?
Hvordan fastholde en sulten mand interesse,
når man optræder mellem en donut og en sandwich?
Ikke alle er opmærksomme på mig.
Se de der fyre lige her,
de ignorerer mig og taler bare med hinanden.
Hvad taler de om?
Ting, man ville forvente her.
Jeg kan høre dem, så lad mig genskabe samtalen.
"Ved I, hvad jeg hader mere end at sidde fast i trafikken, når jeg skal pisse?
At Aristoteles støttede sig til udtalelser
baseret på ikke-videnskabelig ræsonnement."
"Jeg tror, at en person kan ræsonnere godt,
så jeg forsvarer Aristoteles."
"Du og din skide Aristoteles! Det er Aristoteles hele tiden.
Han røvpulede unge drenge."
"Det var en anden tid. Vi kan ikke anvende moderne standarder."
"Hvordan kan du vide det, Miriam Maisel?
Du ser piget ud med din makeup, din frisure og dine hæle."
"Min far læste Aristoteles højt for mig som barn,
og jeg opsugede fakta om den gamle prut."
Jeg ville ikke afbryde.
Tak! Vi ses om lidt.
Jeg står her og kigger på lille Akiva og aner stadig ikke, hvem det barn er.
Heller ikke mig.
Jeg er den sidste. Det er det bedste tidspunkt.
Mysteriet.
Der er Stevie.
-Måske genkendte hun os ikke. -Nej, hun genkendte os.
Af respekt for dig
skal du vide, at det her, du og jeg...
Jeg er ikke på markedet lige nu.
Lige meget hvad de har sagt, sker det ikke.
Undskyld mig, kammerat, har vi et problem?
Nej, intet problem.
Så lad min kone være i fred.
Ja. Undskyld.
Og god Shabbos i øvrigt.
Abe, bemærker du noget underligt i dag?
Ikke mig.
Fra mellemgulvet, Moishe.
Vi tilkalder til bimah og den endelige aliyah...
David Ben Nasan.
-Hvad fanden? -Han må have taget fejl.
Manden har et kort. Det stod på kortet.
Hr. Maisel, jeg er Akivas mor. Beklager misforståelsen.
Der var lidt forvirring. Akiva mumler.
Det forstod jeg.
Min søn kunne ikke udpege dig i en konfrontation.
-Jeg håber ikke, du øvede dig for meget. -Slet ikke.
Tak.
-Kunne han ikke udpege dig? -Lille skiderik.
-Kalder du det en stemme? -Far!
Abe, rabbineren.
Jeg kan se din pointe nu.
Så det er ikke kun mig.
Yasher koiach!
Akiva, du gjorde et vidunderligt stykke arbejde.
Før vi går videre med Hagbah,
så vær sød at fortælle alle her om din Tora-del.
-Hvad handler det om med et ord? -Tapperhed.
Tapperhed er meget interessant. Akiva, og meget ædelt.
Men er det lige så vigtigt som loyalitet?
Det vil jeg tro.
Far, hvad har du gjort ved rabbineren?
Jeg har ikke gjort noget.
Men ingen er modig som min onkel Saul.
Han hjalp med at befri jøder i Auschwitz og ejer nu tre restauranter,
en spiser man i.
Men man må huske på, hvor vigtigt det er
for et fællesskab som vores, at man er loyal.
Ja.
Har jeg noget på min skjorte?
Skam dig, Abe Weissman.
-Hvad har jeg gjort? -Stakkels, uskyldige Buzz.
-Hvad har du gjort ved Buzz? -Din mand nedslagtede hans show.
Skrev grusomme ting i den der farkakte avis.
Det var drengens livsværk.
The Village Voice er ikke min avis.
-Far, hvad skrev du? -Jeg skrev, hvad jeg så.
Du burde skamme dig, Abe Weissman!
Hør nu, folkens.
Jeg er journalist,
og det kan høre med til mit job at skrive en dårlig anmeldelse.
Det skylder jeg læserne.
Så vis lidt respekt,
og giv ordet tilbage til rabbiner Huebsche.
Hvad er vigtigst, Abraham, dine læsere eller dit folk?
Ja!
Undslap vi Hitler for det her?
Bagvaskelse! Det skrev han.
Løgn og bagvaskelse!
Abe, den anmeldelse? Hvad skrev du?
Se selv.
Jeg talte med Buzz i går aftes, og han var utrøstelig.
Han ønskede, han var druknet den dag.
Men jeg reddede ham.
For at dræbe ham igen?
"At se De kom, de dansede er som at være i helvede?
Jeg følte en vrede og fortvivlelse, som da jeg indså,
at den amerikanske drøm kom med en enorm fodnote."
-Far! -Hvad?
Jeg er betalt for at sige sandheden og være ærlig.
Var du så ærlig i 1953?
Hør nu her, folkens,
ikke Mary Martin eller Jessica Tandy,
men en hæderlig Clare, der ikke ødelagde showet.
I musicals er karakter mere vigtig end teknik.
Du stod der, nippede til champagne
og sludrede,
citerede Oscar Wilde og krammede Buzz og skålede med ham,
mens du holdt Kains kniv bag ryggen.
Pauly, vær ikke så dramatisk.
-Kan kun du sige sandheden? -Sandheden?
Intet i den hebraiske bibel angiver,
at Kain dræbte Abel med en kniv. Så meget for din sandhed.
Jo, der er. I Første Mosebog dræbte Kain Abel.
-Og det er underforstået med en kniv. -Bland dig.
Toraen siger, at Kain var agerdyrker.
Præcis, så det var mest sandsynligt en hakke eller planteske.
-Han gik ikke med kniv. -Og du er ligeglad,
men mine hårdt tjente skillinger er kaput.
Du sagde, du havde investeret en smule, overdriv nu ikke for galleriet.
Lidt for showet, stort for mig.
Showet var ikke særlig godt.
Eller måske var det godt?
Jeg var flink i anmeldelsen.
Jeg brugte showet
til at tale om råddenskaben i det amerikanske teaters hjerte
og opremsede ikke alle dets fejl.
-Hvad med sangen? -Der er en god sang, det er alt!
Man kan ikke have en musical med én god sang.
Hvorfor er du på deres side?
Den karakter, du elsker at hade,
den grove, kommanderende, emsige person. Det er dig.
-Undskyld mig? -Hun hed Iris. Rose, Iris.
Hun drak sherry, havde en spåkone og to børn?
Du ødelagde showet, og nu ødelægger du stakkels Akivas bar mitzvah.
Gid jeg ikke havde inviteret dig, hr. Weissman.
Der var mange problemer med din gæsteliste, knægt.
Så du skal ødelægge det for andre?
Det gør ingen skade.
Jo, for derude er der et fantastisk show,
der ikke får de nødvendige ressourcer, så det kan ses.
Hvilket show?
Hvad mener du?
Hvad er det for et fantastisk show uden ressourcer og penge?
Der er ti shows derude, der kan bruge ressourcer, 20.
Hvad er det for nogen?
Han siger, at giver man en, tager man fra andre.
Det kommer fra pigen, der ødelagde Catskills.
Hvem sagde det?
Gem dig ikke! Hvem sagde det?
Stop, alle sammen.
Jeg forstyrrer og er åbenbart folkets fjende.
Så jeg går, så I kan fortsætte ceremonien.
Men der er noget, I alle skal have at vide.
I er frøen, og jeg er skorpionen.
Jeg stikker, fordi det er min natur.
Fandens, gid jeg havde min kappe.
Hvad gør det, jeg stiller krav?
Hvor svært er det at lave vand med rumtemperatur?
Det er temperaturen i rummet.
Kender vi en hr. Fibbi?
Hvad er det for et navn?
Der står: "Kl. 16.30 ringede hr. Fibbi, ringer tilbage."
-Der ringer ingen klokke. -Zelda skriver aldrig fornavnet ned.
Jeg siger det hele tiden.
Personalet var altid tilfreds med at få deres fejl rettet,
og der er en vis måde at skære en grapefrugt ud på.
Gud lavede de lameller af en grund.
-Hallo. -Abe? Det er Asher.
-Asher, det er en overraskelse. -Virkelig?
Jeg er overrasket over, at du er overrasket.
Hvorfor?
En ven sendte mig det, du skrev i The Village Voice.
Du anmeldte et show. De kom, de dansede.
-Det lyder som en omgang lort. -Det er mildt sagt.
Og så blev du lidt nostalgisk til sidst
med den amerikanske drøms fodnote,
som havde en fin overgang til noget, vi lavede i 20'erne.
-Min redaktør ønsker, jeg er personlig. -Ja.
Men hvad siger han til, at du anklagede os
for en forbrydelse, Abe?
Hvad taler du om?
Det smarte lille afsnit om kunst og anarki,
hvor du meget levende beskriver,
hvordan du og jeg satte ild til en føderal bygning!
-Det er mange år siden. Alle er ligeglade. -Ikke FBI.
-Hvad? -De vil se os
på kontoret i New York i næste uge.
-FBI har ikke kontaktet mig. -Det gør de. Tro mig.
Kys dine kære farvel, og tag din tandbørste med, Abe,
for vi skal bryde sten.
Et helvede for min gigt.
-Vi ses i New York. -Asher...
KL. 16.30 HR. FIBBI RINGEDE RINGER TILBAGE.
Hr. Fibbi.
Skål for Jackie.
En mand, der ikke kunne holde fjolser ud og syntes, alle var fjolser.
Hvis kærlighed til okarinaer opsummerede hans totale mangel på musiksmag.
En mand, som lånte ti dollar af mig dagen inden sin død,
fordi han vidste det.
En mand, der kunne drive mig til vanvid som ingen anden bortset fra dig.
En mand, der var min ven.
-For Jackie. -For Jackie.
Tekster af: Maria Kastberg
Kreativ supervisor: Lotte Udsen