O jednoho anděla v nebi míň!
Dvakrát whisky, prosím.
Ten chlápek u šestky zase vytáhl péro.
-Stůl šest, zase ho vyndal! -Stůl šest, zase ho vyndal!
-Do prdele! -Trixie, jsi v pohodě?
Trixie, jsi v pořádku? Slyšíš mě?
To byla sladká, svatá Philomena.
-Nebeské, co myslíte? -Kurva, moje podělaná hlava!
A to byla její vulgární kamarádka Philadelphia.
Sundej si to!
Hezký nápad, ale nechám si to.
-Sundej to! -Sundej to!
Sundej to!
Věřte mi.
Než bych rozepla a odháčkovala ten středověký výmysl
z hedvábí a síťoviny, co na sobě mám,
tak už budete doma své ženě
vyprávět, jak vás ubíjí dlouhá pracovní doba.
Neřekl jste, že po mně hodíte mastnou dolarovku.
Tak teď se svlíknu.
Midge!
Ale ne, čas vypršel.
Držte se svého Velkého Gatsbyho,
protože přichází oslava 20. let!
Ale nejprve Sapphira, osamělá dívka z harému!
-Co to sakra? -Nevěděla jsem.
Tady nikdo nic neví. Tři, čtyři.
Co se stalo s oslavou 20. let, Boise?
-Trixie dostala ránu. -Slyšela jsem.
-Proto ta dívka z harému. -Neřekli jste mi to.
Bylas na jevišti.
Snažila jsem se navnadit dav na sexy ptáče.
Dokud se tam nějaká holka natřásá, je to těm chlapům fuk.
To ne. Očekávají žhavé, tajemné kočky,
ne jen tak nějaké kočky.
Nikdo není zmatený, neposlouchají tě.
-To mě uráží. -Jako všechny.
-Máš na víc, Boise! -Promluv si s Cliffordem.
Excusez-moi.
Ahoj, všichni.
Boisemu představování moc nejde, tak se představím sama.
Ahoj, já jsem Midge.
Paní Maiselová.
Nová konferenciérka, tady U vlka.
Kdyby chtěl někdo do svého čísla přidat špetku humoru,
vzpomeňte si na svoji novou konzultantku.
Tak fajn, pokračujte.
Pardon.
Pojď mi, šestko!
-Tak jo, jedeme! -Všechno moje.
Ano.
Clifforde.
Přinesla jsem vám kávu. Vím, že si ji v tuhle dobu dáváte.
-Voní jako čerstvá. -Měla by.
Ráda bych navrhla pár drobných vylepšení,
díky kterým bude klub úplně top.
Lepší systém vyhlašování čísel. Zraněním se dá vyhnout.
Co bezpečnostní školení?
V Catskills ze mě udělali bezpečnostní dohled.
Vodní sporty, cestování.
Jednou na túře si rabín myslel, že ho uštkl had.
Tak jsem ho sála, že jsem málem omdlela.
Myslím jeho kotník.
Ukázalo se, že to jsou komáří štípance, ale lidi se smáli.
Každopádně o tom přemýšlejte.
To je také nebezpečné.
-Podělanej anděl. -Dej mi jednu.
Slyšelas? Flapper si rozbila hlavu.
-Znělo to vtipně. -Nebylo to vtipný. Je to šlendrián.
-Je tady toho tolik na práci. -Je to strip bar.
Dokud se holka natřásá, na ničem z toho nezáleží.
-Maiselová, Sapphira to balí! -Tak zítra.
Zítra ahoj. Kdo je na řadě?
-Annie Oakleyová. -Děkuju.
Anebo Brenda, ta ptačí dívka.
Ahoj, lidi. Stýskalo se vám?
-Jo, svlíkni se! -Svlíkni se!
Chestere, zase jsi nechal otevřený dveře.
Kolikrát ti mám...
-Něco se děje? -Vy budete Susie.
-Jo. -Já jsem Nancy. Jackieho sestra.
-Ten je... -Mrtvý. Je mrtvý.
-Pardon, cože? -Odpoledne měl mrtvici.
Mrtvici?
Byla jsem u jeho postele, než zemřel.
Pořád mluvil.
Rád mluví.
-Jeho poslední slova patřila vám. -Mně?
Napsala jsem si to, abych to nezapomněla.
„Susie, v poledne přijdou chlapi brousit podlahu.
Buď tam, abys jim otevřela.
Jsou nespolehlivý, tak kdo ví, jestli přijdou.
Víš, že v pondělí je svátek,
tak nedávej v neděli večer ven popelnici,
už jsme jednu pokutu od města dostali.
Jestli budeš dělat omáčku na špagety,
roztáhni závěsy, protože hrozně cákáš
a ta omáčka se z té látky nedá dostat.
Je moc jemná.“
Úžasná paní Maiselová
Plast, moderní zázrak.
Jedná se o jeden z nejlepších produktů na trhu.
To jistě.
Je toho tolik na výběr, tolik velikostí a barev,
budete je chtít všechny.
Tohle je Wonderlier.
Ten název je úžasný.
A pro velké večeře.
Je velký Wonderlier.
Budu si muset vzít od každého dva kusy. Jsou tak dobré.
Zapiš si mě!
Pošlete si je mezi sebou, dámy, já se hned vrátím.
Dámy, mám pro vás historku.
Znám dívku...
Kdybys nevařila jen pro jednoho.
-Můžeme se domluvit na obědě? -Mami, Jean tam chybí.
Běž klidně k ostatním.
-Miriam, snažím se uzavřít obchod. -Já taky, běž pryč.
Dělá večeři, když přijde dovnitř lupič se zbraní.
Ona křičí, on střílí
a plastová krabička, co drží, zastaví střelu!
V literatuře se o tom nezmiňují.
Imogene.
Ztiš se trochu, ženská.
-Chceš něco prodat nebo ne? -Ano.
Říkat jim, jak si krknout po pivu ten produkt neprodá
a ty chceš ten produkt prodat. Prodávej!
Je čas poslat tu objednávku. Až to bude hotové,
vyhlásím vítězku nejsměšnějšího klobouku.
Panebože.
Co je? Jsi v pořádku?
Omluvte mě, prosím.
-Imogene? -Jdu na to.
Dámy, nechme těch keců a pojďme uzavřít nějaký obchod.
Musíš jíst.
-Ta plotýnka je špatná. -Všechno se tam nevejde.
-Jaký je ten sendvič? -Skvělý.
Tu horké, tu studené.
-Už nemáme žádné místo. -Cože? Ne.
-Musí se tam vejít moučník. -Ani náhodou.
To kuře můžeme zamrazit. Kde je mrazák?
-Nahoře. -Co je to za místo? Gulag?
Naštvala jsem Zeldu. Nevěděla jsem, že to jde.
Vyměníme si to.
Všude píšou, že se má jednou měsíčně rozmrazovat.
-Tohle je šílené. -Dobrá káva.
-Máte tu mravence! -Mělas mi zavolat.
-Volala jsem ti. -Hned, jak ses to dozvěděla.
Nechci, abys v takovou chvíli jen celé hodiny sama pila.
-Jsem tady já. -Jsi naštvaná jako Zelda.
Já nejsem naštvaná.
-Jackie je mrtvý. -Já vím, zlato.
To jako fakt?
Byl tady úplně sám a bum.
Starý Gianni ze shora říkal, že slyšel žuchnutí a zavolal poldy.
Naložili ho do auta a odvezli do Bellevue,
a do devíti bylo po všem, byl pryč.
Nebyl nemocný, netrpěl. Za to bychom měli být vděční.
To ty hot dogy s chilli.
Já mu říkala, ať to nejí.
Ten chlap nic jinýho nejedl.
Led vyhrál. Musíme to všechno sníst.
-Kdy je pohřeb? -Nevím.
-Kde najdu jeho sestru? -Nevím.
-Nenechala vizitku? -Ne.
-Možná nechala vzkaz? -Máte jen jednu vidličku?
Nenechala! Nevím, kde ten pohřeb je!
Nevím, kde je jeho sestra, nebo kdo to je.
Včera večer, když jsem tu nebyla,
tak tu sebou sekla největší osina v mým zadku a bylo po ní!
Vidličky!
-Je mi to líto. -Mně taky.
Nechci v tomhle bytě zůstat, někdo tu zemřel, je to strašidelný.
Nestalo se to poprvé.
-Zemřelo tu hodně lidí. -Cože?
Než jsem se nastěhoval, prozkoumal jsem v městském archivu historii.
-Proč? -Protože to má člověk vždycky udělat.
-To teda ne. -Někomu tu usekli hlavu.
Nějakou ženu zaživa sežrali červi.
Za doprovodu hudby vykuchali identická dvojčata.
Prasklo potrubí a celá rodina se utopila.
-A pak ta úmrtí v dětských postýlkách. -Chestere! Radši jez.
Přímo v tomhle rohu se udusili čtyři lidi.
Tak na mě nepospíchej.
Doufám, že to stačí. Pan Moishe má rád dýni.
Neudělala jsem jí dost.
Já si ji nedám, tak bude dost pro něj.
Je tak hezké být zase všichni spolu.
Zeldo, ne. Brečela jsi dva dny v kuse.
Došlo mi, že ho znal jen Moishe.
Určitě jste se s ním někdy setkali.
-Známe jeho rodinu z Catskills. -Já znám trochu rodiče.
Viděl jsem jeho dědu ve sprše po raketbalu. Vrásčitý koule.
A pár krásek už viděl.
-Ach bože. -To je ten chlapec z bar micvy? Akiva?
Moishe byl požádán o aliju
a přísahal, že ho nezná.
Vybírá se z krátkého seznamu lidí.
Myslíš si, že vyberou někoho, koho znají.
Je hezké, když o tebe někdo stojí. Kdokoliv.
Náš dům je teď tak prázdný.
-S Abem vás brzy navštívíme, Shirley. -V úterý?
-Nevím. -Ve středu? Připravím tu svou kapustu.
Bude to brzy. Máš moje slovo.
Tvoje slovo moc neznamená. Víme to obě.
-Řekneme si datum. -Ahoj!
Mládež je doma.
Ethane, děda tě musí vyzpovídat.
-Viděl jsem za sebou Abea. -Jeho pracovní doba se nedá odhadnout.
Je to tady zase jako dřív.
Ten je nový. Starý byl odštípnutý.
Pamatuju, jak Ehtan kus odštípnul.
-Akiva. Nic ti to neříká? -Ne.
-Nespěchej. Přemýšlej. -V kuchyni je připravená večeře.
-Rozluč se. -Dobrou noc!
-Dobrou noc. -Možná jsi mu někdy koupil zmrzlinu.
A bylo to pro něj výjimečné. Něco to znamenalo.
Já nekupuju malým klukům zmrzlinu.
Takových je tam venku spousta.
Jak to myslíš?
Pamatuješ Daniela Sandberga s brýlemi jak zavařovačky?
-Přijel s matkou. -Danny Hluboké kapsy,
říkal klukům, ať vyloví z jeho kapsy bonbón.
O tom nic nevím.
Pak tu byl Tom z Buffala s tou ofinou.
-Říkali mu Tommy, co omakává zadky. -Vymýšlíš si.
Moishe, Shirley, pamatujete na Susie z Jom kipuru?
-Ahoj. -Ahoj.
-Co se stalo? -Zemřel muž.
-Pane bože. -Kdo? Tvůj manžel?
-Spolubydlící, Jackie z Gaslightu. -Do pytle. Znal jsem ho.
-Co se stalo? -Slyšels. Zemřel.
Ano. Omlouvám se.
V mém bytě zemřela spousta lidí. Chester má seznam.
-Drzý Chester? -Abe, jdeš akorát na večeři.
Neviděl jsi, že jdu za tebou?
-Ano, ale... -Jdeme jíst, než to vystydne.
Stál jsem tam a díval se, jak jedeš výtahem do devátého patra,
zastavuješ, výtah jede dolů, nastoupím já a zase jedu nahoru.
-To je 27 pater. -Tati, to přežiješ.
Je to v rodinném stylu. Zapomeňte na způsoby a jezte.
Ještě, že jsem to stihl, protože mám pro všechny zábavnou novinku.
-Posloucháme. -Byl jsem...
Byl jsem pověřen... Proč Zelda brečí?
Neudělala jsem dost dýně a jsem tak šťastná.
To je v pořádku, dej si pauzu.
Z Village Voice mě udělali hlavním divadelním kritikem.
Napíšu recenzi nového broadwayského muzikálu od našeho Buzze Goldberga.
-No páni! -Buzz má show? Opravdu?
Ten muzikál, který už osm let zkouší u Steinera?
Je to skutečný úspěch. V New Havenu si vedl dobře.
-Má to šmrnc. -Skvělé.
Všichni dostanete vstupenky na premiéru.
-Premiéra! -Super.
Abe, to je skvělé!
-Už teď nemám co na sebe. -Jsem na Buzze tak hrdá.
V letovisku jsme ho viděli asi dvacetkrát.
Tu písničku nedostaneš z hlavy.
Jeden rok jsi hrála v Buzzově show.
U Steinera?
V létě 1953 jsem hrála Clare Landsburgovou.
-A vyhodil tě, viď? -Ne, nevyhodil.
Chvíli jsem v tom hrála a šlo to dobře
a pak jsem uvolnila místo jiné dámě.
Myslela jsem, že tě vyhodil, protože neumíš hrát ani zpívat.
A tancovat. Pamatuju si to.
-Neuměla jsi zpívat, hrát ani tančit. -Není Judy Garlandová,
-ale dala tomu všechno. -Přesně.
Nejsem Judy Garlandová, ale kdo je, kromě ní.
Jednou jsi se zasekla, pamatuješ?
-Nemohla sis vzpomenout na větu. -Jednou, Shirley.
-Viděla jsem to. I já věděla, co máš říct. -To každý.
-Všichni křičeli, co tam je. -Z té show mě nevyhodili, dobře?
Víc dýně už není?
Joeli, bez ohledu na ten incident s výtahem,
mám lístek i pro tebe.
Dva, kdybys chtěl někoho s sebou.
Ano, Joeli, přiveď si někoho.
Archieho nebo někoho jiného.
Nikdo jiný není. Jeden lístek stačí.
Joeli, jsi stále členem rodiny a je škoda, že jsi sám.
Domluvila jsem mu schůzku
se skvělou dívkou, s Lenou Brofmannovou.
-Narodil se jí kluk. -Pracuješ rychle.
Nechtěl jsem jít na rande s těhotnou a rozvedenou.
-Její manžel zemřel. -Každý zemře.
-Můžeme změnit téma? -Jsem zklamaná.
Máš v rodině profesionální dohazovačku. Pomůžu ti.
-Máš pravdu! -Je tam „domluvte si schůzku“,
ale to ty nemusíš.
Nedávej jí tu vizitku.
Je to jedno. Znám její jméno i číslo.
-Změň si jméno a číslo. -Jaký typ se Joelovi líbí?
Vím, že Miriam byla jeho typ, ale kdo by ještě mohl?
Kdo? Malá Molly?
Asi 63 let jako zbožný Žid.
Stickball? Napíšu si to.
Můžete to klidně udělat teď.
Můžu něco udělat, abyste přestaly?
Rose?
Mám v koupelně župan?
Rose?
-Rose! -Co je, Abe?
Myslel jsem, že hledáš můj župan.
Ne, Abe, chystám se do postele.
-Rose! -Ne, tvůj župan tu není!
-A kde je? -Tam, kde jsi ho nechal.
Mimochodem, vypadáš hrozně.
Děkuji, Groucho. Nesměju se. Není to scénka.
Tohle je spíš stav nouze.
Vypadáš skvěle.
-Time, jaké je tvé tajemství? -Je mi 28.
Na.
Vypadáš stejně jako na fotkách, na kterých jsem kdysi dávno vyrůstal.
Strávil jsem zlatá léta s manželkou.
-Jak dlouho jste spolu? -Nemluvil jsem o své ženě.
Grouchovi rodiče jsou mrtví.
Měla by ses vyspat.
-Nemůžu spát. -Matka má nějaké prášky.
Vím, prošla jsem její prášky, má jich spoustu.
Má je ukryté na třech různých místech. Proto košíček na šití.
Našla jsem Jackieho sestru.
Požádala mě, abych promluvila na pohřbu.
Co jsi jí řekla?
Řekla jsem ano. Co jsem měla říct, ne?
Jsi si jistá, že chceš?
Pokusím se to moc nezkazit.
Vyspi se.
Nech mi tady tvoje pivo.
Jez rychle, Ethane, máme v plánu parádní den.
-Dobře. -Co ten náhrdelník?
-Když se musíš ptát... -Vyměním ho.
-Můžu si půjčit tvou brož? -Ve šperkovnici.
ale jestli si bereš tu banánovou, vyměň si náušnice.
Moc ovoce působí líně.
-Dobré ráno, Susie. -Ethane, Simone Maiselovi,
pospěšte si! Myslím to vážně!
-Nesmíme přijít pozdě! -To je fakt, k doktorovi ne.
Neříkáme mu, že jde k doktorovi.
Říkáme, že jdeme za dobrodružstvím.
Už je to venku.
Pojď, promluvíme bratrovi do duše.
-Ránko, Susie. -Mám palačinku.
Potřebuju, aby s ní někdo z vás zůstal.
Cože?
Nemůžu ji s těmi řečmi o smrti vzít k pediatrovi.
Já ji nemůžu vzít do Hlasu Village.
Jsem tam pořád nováček, možná dnes dostanu přezdívku.
-Ne. -Střihneme si.
Jedna, dva, tři.
-Kdo vyhrál? -Malý moment.
To je pro vás, slečno Susie.
-Haló? -Ahoj, Susie, tady J.J.
-Slyšelas o Jackiem? -Slyšela.
Já s ním bydlela, pitomče.
Nechal tady nějaké krabice.
-Jaké krabice? -Nevím, s nějakým harampádím, nevím.
Co s tím mám dělat?
Mám je vyhodit?
Stavím se tenhle týden.
Zabírají místo.
-To ty taky. -Hledáš nového spolubydlícího?
-Jdu se dívat na telku. -Kámen-nůžky-papír.
Jedna věc porazí jinou. Je to dětská hra.
Co když si vyberu žár, ten roztaví nůžky.
A spálí papír.
Žár by porazil kromě kamene vše.
Žár není možnost.
Vodou by nůžky zrezivěly a papír se rozpadl.
-Nůžky jsou mosazné nebo ocelové? -Tak si hodíme korunou?
A vaše koníčky jsou pletení, vyšívání a tkaní?
Mám vlastní tkalcovský stav.
Dáme to do druhého sloupce.
To jsme probíraly, vzpomínáte? Posvatební odhalení.
Slibuji vám, Amelie, že vám najdeme dokonalý protějšek.
-Myslíte? -Samozřejmě.
Pokaždé, když potkám muže, nikdy nevím, co říct.
Je jedno, co řeknete. On neposlouchá.
-Rose! -Ano, Susie.
Ta stránka je plná.
-Tak ji otoč. -Z obou stran.
-A co ty ostatní strany? -Plné.
Tak ti seženu další papír.
Řekni matce, že schůzka proběhla dobře.
Adresa pro zaslání šeku je zezadu.
Dobře. Děkuji.
Velmi se těším.
-Bylo to dobré? -Velmi dobré.
Musím si odskočit.
-Susie, čas se vyčůrat. -Byla jsem.
Rose, musíš svou přestávku odložit.
-Máš dalšího klienta. -Ano?
Dva.
Pověst o tvé zdatnosti se rychle šíří.
-Je to tak rychlé. -Je to vzrušující.
Tento měsíc už máš potvrzené tři zásahy.
Tři spárování, troje zásnuby, tolik štěstí najednou!
Jsme v čajovně, lidé jsou nenucení.
-Rose! -Co je?
Nudím se! Mám hlad, chci pryč.
Pracuju, Susie. Půjdeme, až budu mít hotovo.
Nesnáším to!
-Můžeš jí sehnat další papír? -Samozřejmě. Jedna otázka.
Proč je tady?
V jejím bytě zemřel muž a ona se tam nemůže vrátit.
-Jeho tělo blokuje dveře? -Nevím.
-Běž zapsat dalšího. -Ano, jistě.
-Mirabelle, jste na řadě. -Šla ti pro papír.
-Jste dohazovačka? -Přesně tak.
Myslíte, že je tam venku někdo i pro tuhle obludu?
Ano.
-Je hrbatá. -To se dá napravit.
-Vážně? Oslepíte toho chlapa? -Susie! Jedná se o obchod.
Jsi manažerka mé dcery a bylas instalatérka,
měla bys podnikání rozumět.
Pošlu tu obludu ke svému kadeřníkovi.
Naučím ji používat make-up, řasenku, rtěnku, deodorant.
Dáme jí pás,
bude sedět vzpřímeně a bude mít manžela.
Protože tam venku je pro každého někdo.
Proč na mě tak koukáte? Co to je?
-To jsem ti objednala já. -Všechno tohle jenom pro mě?
Ano.
-To je jenom šlehačka? -A lžíce.
A můžu to jíst samotné?
Přesně tak.
Rose Weissmanová, za vámi půjdu do pekla.
To nebude nutné. Dobrý den.
Fuj.
-Pardon. -Susie.
Vy jste jistě Mirabelle. Já jsem Rose. Jaké krásné šaty.
Co pro vás mohu udělat?
„PŘIŠLI, TANČILI“ MUZIKÁL ODEHRÁVAJÍCÍ SE V HORÁCH
-Mami, po krku ti teče pot. -Nech to být.
Je premiéra. Proč bych si nevzala to nejlepší?
-Venku je 27 stupňů, uvaříš se. -Nech to být.
-Chci být v tomhle kabátě pohřbena. -Možná dneska budeš.
-Nech to být. -Tamhle jsou.
Všichni za mnou!
Pane Weissmane, vítejte. Já jsem Gerald, jsem manažer.
-Vaše lístky. -Děkuji. Líbí se vám můj plášť?
Je velmi elegantní.
-Madam, chcete si odložit ten... -Nechte jí ho.
Pokud budete ještě něco potřebovat, jsem tu pro vás.
Vypadá to, že máme pět míst u orchestru a dvě v mezipatře.
-Tady máte. -Sedíme spolu?
-Jinde než vy? -Ano.
-Ne. Ne. Ne. Ne. -Hele, nešlo by... Ne.
Mohli bychom... Rád bych si to vyměnil.
-Sednu si s Midge. -Já chci sedět s Midge.
Midge, ano, ano? Midge, ano?
Těch pět míst je v páté řadě uprostřed, takže...
Sakra.
To je signál, jdeme dovnitř.
SMRT SI JDE PRO ARCIBISKUPA
SMRT OBCHODNÍHO CESTUJÍCÍHO
UMÍRÁM TOUHOU TĚ VIDĚT
Stojím nohama na zemi?
Chci to vidět znovu, a pak znovu.
A ta píseň s celým orchestrem.
Tamhle je náš Buzz.
Na tváři toho chlapce je vidět velký úsměv.
Zaslouží si to.
Pamatuju před dvěma lety, bylo to tak roztomilé,
Buzz přišel a řekl... Kitty Carlisle Hartová!
-Cože? -Kdo?
To je Kitty Carlisle Hartová! Z show To Tell The Truth.
Moje oblíbená soutěžní show.
-Kitty! Kitty! Počkejte. -Zastav ji.
-Počkejte, Kitty! Kitty! -Co tahle?
-Tahle? -Přijde ti atraktivní?
-Rose, prosím, neměj pocit, že... -Nevadí.
Přišla by ti atraktivní bez té pihy?
-Susie tu nikde není. -To je dobře.
U třetí písničky si vytáhla křupky.
Všem, kdo ji okřikovali řekla, že jednoho dne zemřou.
-Tady jsou ti, kteří unikli. -Ahoj, Pauly.
-Ahoj, cizinče! -Jak se máš, Pauly?
Mám zlomené srdce, nebyli jste letos v letovisku.
-Možná příští rok. -Co ten náš kluk?
Má tak velké sny, ale co se dá vyčíst ze snů...
„Snílek je ten, kdo najde cestu pouze za svitu měsíce.“ Oscar Wilde.
A teď jsem v Buzzových snech velký finanční investor.
Pauly! Jsi machr!
Jde o to, že když tu písničku uslyšíte, vytáhnete peněženku.
Miriam Maiselová, jak jsi vyparáděná!
Ahoj, Edie, ráda tě vidím.
Právě jsem s někým mluvila.
Jeden rok jsi byla hvězdou té show, že ano?
U Steinera?
Clare Landsburgová, léto 1953, k vašim službám.
-Pak tě vyhodili, že? -Ne, Edie, nevyhodili mě.
Propustili. Říkej tomu, jak chceš.
Byla to jen zábava o prázdninách, jeden rok, to je vše.
Nejsem herečka.
To mi říkat nemusíš. Byla jsem u toho.
Moc ráda jsem tě viděla, Edie. Ahoj.
Ta Kitty Carlisle Hartová je jako Houdini.
Zahnala jsem ji do kouta v kabince na záchodě, ale nebyla tam.
Ale mám její botu.
-Hledejte kulhající osobu. -Abe, je volný.
Odchytíme ho, dokud to jde.
-Tady ho máme! -Buzzi, drahý, jsme na tebe tak pyšní!
Líbilo se mi na tom všechno.
Jen jednu postavu, Iris, jsem nenáviděla, ale zároveň milovala.
Děkuju, paní Weissmanová. Abe, nevzal sis novinářskou čepici.
Nehodila se k mému plášti.
Zábavné, že?
To bylo úžasné.
Znal jsem tě jako nezkušeného nováčka.
Toho kluka, který jednou spadl do jezera se zapojeným mikrofonem.
Mám rád okázalé vstupy.
-Jsi šťastný, Buzzi? Buď šťastný. -Jsem.
Je to nejlepší noc mého života.
Dobrý večer všem. Slyšíte mě dobře?
-Ano. -Ano? Výborně.
Děkuji vám všem, že jste dnes přišli a podpořili naše vystoupení.
Znamená to pro nás hodně.
Dovolte mi, abych sem přizval skutečnou hvězdu večera, nechť promluví.
Muže, který napsal hudbu, text a knihu. Svého, i vašeho, přítele,
Buzze Goldberga!
Díky, vám všem.
Je to významný večer.
Co se zvedla opona, tak jsem nedýchal.
Dýchej, Buzzi.
Děkuji Myronovi za vedení této lodi, a že mě toho tolik naučil
a děkuji našemu řediteli Georgi Abbotovi.
Myslím, že máte v tomto oboru budoucnost, pane.
A svému dramaturgovi a spolubydlícímu, Kevinovi, vděčím za vše.
Děkuji, Kevine.
A lidem, kteří mě tolik inspirovali,
inspirovali toto vystoupení,
moje rodina z letoviska Steiner,
protože přesně to jste, rodina.
Steiner! Steiner! Steiner!
Jsme ryzí! Ryzí! Ryzí!
Musím jít, mám dnes večer uzávěrku.
Jen běž, uvidíme se doma.
Jsme ryzí! Ryzí! Ryzí!
Steiner!
KAVÁRNA GASLIGHT
Dvě kytary. To by se Jackiemu nelíbilo.
Čau.
-Jdeš na operu nebo co? -Dej mi ty Jackieho krabice.
Jsou tam ještě dvě, ale z jedné vypadlo tohle.
„Jacopo Dellapietra.“ Jackie byl v armádě?
Nevím.
-Bronzová hvězda? -Nějaká medaile.
Kdo je Darla?
Abe Weissmane, stůj. Udělej mi otočku.
Není snadné zacházet s pláštěm, můj příteli.
-Vypadá to snadné. -Připraven na práci?
-To jsem. -Promiň tu těsnou uzávěrku,
-někdy to tak dopadá. -Uzávěrky mi svědčí.
-Kdybys mě potřeboval, budu dole. -Jasně.
-Mám to.
-Co je to? -Moje recenze.
V divadle Marka Hellingera mělo včera premiéru „Přišli, tančili.
Vaše matka to možná ocení.“
-To nemůžu vydat. -Proč ne?
No, za prvé to má být recenze o 1000 slovech.
Můžu dopsat nějaká adjektiva.
-Abe, potřebuji nějaké podrobnosti. -Podrobnosti?
Pokud si myslíš, že se to bude líbit něčí matce, řekni mi, proč?
-Opravdu ti to musím říkat? -Ne, já vím,
ale v tomto případě bych se do toho raději nepouštěl.
-Promiň? -Nemyslím, že podrobnosti
jsou to, co lidé potřebují nebo chtějí.
Nevím, jestli jsi o tom někdy dělal nějaký výzkum,
ale myslím, že v tomhle mám pravdu.
-Abe. -Dobře, Gabe, věc se má tak.
To představení bylo strašné, rozumíš? Strašné!
-Byla to parodie. -Aha?
Vzali roztomilý, okouzlující muzikál koncipovaný v Catskills,
obsazený zábavnými hosty z letoviska všichni byli dobří, kromě mé dcery,
a proměnili ho v mdlý, cynický, nadutý
tříhodinový kus nepřirozené stupidnosti.
Kostýmy příšerné, kulisy příšerné!
Scénář příšerný!
-Má to jednu píseň. -Jednu?
Kterou opakují pětkrát,
protože vědí, že mají jen jednu dobrou píseň.
Obelhávají publikum, Gabe, a to mě ničí.
Výborně! Tak to napiš.
Toho kluka známe deset let.
Viděl jsem ho spadnout do jezera, vytáhl jsem ho ven.
Možná jsi neměl.
Černý humor, já vím.
Co tohle. Přeskoč podrobnosti, použij ten muzikál, aby ses dostal k jádru.
Napiš svůj názor na to, co všechno je v divadle špatně.
Naštvi se, buď osobní.
Proto jsme tě najali, Abe, pro tvůj názor.
Nenech je ošálit.
-Jsi v pořádku? -Ano, jenom...
-Asi jsem si měla obléct něco jiného. -A co?
-Nevím. Šaty. -Nevím...
Nedokážu si tě představit... Měla jsi na sobě někdy šaty?
-Samozřejmě. Byla jsem dítě. -Dobře.
-Bezmocná holčička. -Promiň.
V šatech jsem byla rozkošná.
Asi tudy.
-Nespletla sis čas? -Ne.
-S časem míváš problémy. -Nespletla.
-Děkuju, že jste přišla. -Jistě.
-Nancy, tohle je... -Miriam, ta komička?
Ano. Je mi líto, co se stalo Jackiemu. Bude mi moc chybět.
Poslal mi Vaše výstřižky. Byl tak hrdý.
-To je opravdu milé. -Zabrala jsem vám oběma židle, ale...
-Kde jsou všichni? -Rozeslala jsem zprávy.
Prošla jsem jeho telefonní seznam, kněz pár lidem zavolal,
ale moc se jich neozvalo. Omluvte mě.
Uložil si mé výstřižky.
Chestere!
Co to má bejt?
-Mají tady cibulové sendviče. -Sedni.
A nedejchej.
Nemyslela jsem, že mě má Jackie za vtipnou.
Je po třetí hodině, měli bychom začít.
Tohle si nechám.
Vítejte. Chci vám poděkovat, že jste se dnes přišli rozloučit
s Jacopem „Jackiem“ Dellapietrou.
Jsem kněz Armanno Ricci z kostela Nejsvětějšího srdce Ježíšova,
v němž Jackie tak aktivně působil.
Znal jsem Jackieho od malička
a lhal bych, kdybych řekl, že jsme nemuseli
držet mešní víno pevně pod zámkem.
Mnohokrát jsme ráno zjistili, že je tam místo něj kofola.
Byl také první, kdo podal pomocnou ruku.
Nemohu dokázat, že to on postavil nové jesličky,
když staré zničili vandalové, ale vsadím se, že to byl on.
Mohu se s vámi podělit o mnoho drobných příběhů.
Ale myslím, že přenechám pódium někomu výjimečnému,
někomu, koho vždy označoval za jednoho ze svých nejbližších přátel.
Susie.
To jsi ty.
Ne, řekl, jeden z nejbližších přátel.
Leda, že by teď vešla jiná Susie.
Prsa.
Ahoj.
Já jsem Susie
a Nancy mě požádala, abych promluvila.
Kašlu na to. Pojďte za mnou.
Dobrý den. Omlouvám se. Bude to jen minutka.
Jen řeknu pár slov o Jackiem Dellapietrovi,
který je naproti v prázdné místnosti pro ztroskotance.
Nemůžu o něm mluvit před nikým.
Takhle by se na něj vzpomínat nemělo.
Zřejmě si na něj nikdo nevzpomněl, protože se nikdo neukázal,
kromě čtyř lidí.
Vyprovodí vás jen čtyři lidi.
Kde sakra všichni jsou?
Někdo zemře, tak mu přijdete na pohřeb, no ne?
Tohle byl Jackie.
Nikdy nikomu neublížil. Žil svůj život, dělal hezké věci,
opravil můj hrozný byt.
Pověsil záclony, vymaloval, uvařil guláš,
postavil, už nevím, co to bylo, ale něco pro toho kněze.
Zřejmě to bylo všem jedno.
Nikdo si nevšiml.
Sakra, já s ním žila a nevšimla si toho.
Spali jsme velmi blízko sebe.
Věděla jsem o něm osobní věci.
Chrápal. Některá jídla mu nedělala dobře.
To jsme pak nechali v noci otevřená okna.
Věděla jsem, kdy pere, kdy chodí k holiči,
ale v podstatě jsem ho neznala.
Netušila jsem, že bojoval ve válce!
Ani že získal medaili za statečnost.
Tu jen tak někdo nedostane.
Musí vás postřelit, nebo musíte někoho zachránit nebo zničit tank.
Medaile je velká věc!
Sbíral komiksy Bazooka Joe,
schovával si lístky do divadla.
Babe Ruth mu podepsal baseballovou pálku,
věřili byste tomu? Setkal se s Babem Ruthem.
A měl ji v krabici jako blbec, ale měl ji.
Ten chlap žil svůj život a já o ničem z toho nevěděla.
Teď jsem zjistila, že jsem mu byla blízká.
Pardon, jsem jedna z jeho nejbližších přátel.
Měla jsem blízkého přítele a netušila to.
Kde je ksakru Darla?
Nemohla si vzít jednou volno, aby se přišla rozloučit
s mužem, kterému napsala 51 blbých dopisů?
Nad každé „I“ dala srdíčko.
Co má tak důležitého, že nemohla přijít
a řádně se s tím mužem rozloučit? Snad je mrtvá.
Víte, čemu opravdu nerozumím?
Jak je možné, že si muž, který celý život pracoval jako divý,
sotva mohl dovolit pronajmout jeden kout v mém bytě?
Nikdy neodpočíval.
Nikdy se neposunul. Jak je to sakra možné?
A co všichni ti příšerní kreténi světa,
kterým se jen sype do klína.
Tento muž bojoval ve válce! Cestoval. Vyhrál soutěž v Lindy hopu.
Nevěděla jsem, že umí tancovat.
Většinou to vypadalo, že neumí ani chodit.
Ale v téhle podělané krabičce, kterou hodil do kouta,
leží stuha za první místo.
Život muže v jedné podělané krabici, život opravdu dobrého muže.
Člověk, který si něco zasloužil, skončil v Gaslightu,
kde sypal piliny na zvratky.
Takhle to dál nejde.
Nemůžu se dívat na to, jak se to stane dalšímu chudákovi.
Proto zasvětím zbytek života hledání takových lidí na světě.
Lidí, které míjíte, které nevidíte,
kteří neodpočívají.
Postarám se, aby nikdy neskončili v mém podělaném bytě.
A téhle paní je mi opravdu líto, určitě taky byla moc milá.
-Boise, jak je? -Hodně práce.
-Půjde to dneska večer víc hladce? -Doufám.
Přesný seznam vystoupení?
Možná Philomenin drát nezpůsobí vážná zranění?
Představení? Sexy Anděl, Sexy sovětská špionka, oslava 20. let,
našpulená básnířka, Kleopatra, Dívka z Harému, Sexy sestřička,
Venuše, Námořnice, Čínská panenka, Růženka.
To se nedá zapamatovat. Napiš mi to.
Říkal jsem si, že tu jedinečnou kombinaci zvuku a horlivosti znám.
Co tu ksakru děláš?
Nerad ti beru hlášku, ale co tu ksakru děláš ty?
-Musíš odejít. Zrovna jdu na jeviště. -Sakra.
To se teď svlíkáš?
Se Shayem Baldwinem to bylo těžké, ale jsou lepší místa.
Komička jsem já.
-Tady? -Ano.
Ano. A už budu muset jít a pořád se zdokonaluju a zkouším,
tak běž.
-Mám odejít? -Ano.
-Protože bys byla nervózní. -Ano.
-Tenhle úsměv je špatný. -Mám pro tebe příběh.
Na střední škole Mepham High v Bellmore
jsem chodil na hodiny řečnictví.
Jednou si mě učitelka přede všemi postavila
a zadala mi téma. „Je ZOO dobrá nebo špatná?“
Měl jsem být proti,
řekla mi, že mám pět minut na zdůvodnění.
V tomhle tématu jsem celkem sebejistý,
a tak jsem začal svůj proslov o tom,
jak by zvířata neměla být v klecích, a že jsme my ta zvířata,
když jsem najednou dostal gumou do hlavy.
Podíval jsem se, kdo to hodil a byla to učitelka.
Byl jsem přinejmenším překvapený, ale pokračoval jsem
mistrovským přechodem k evoluci,
a že jsme stejně tak zvířata jako všechna ostatní boží stvoření.
Jestli Bůh existuje.
Pak mě zase trefila ta podělaná guma do hlavy.
A to se opakovalo každých deset vteřin mého proslovu.
Gumy, křídy, zmuchlaný papír, napůl snězené jablko.
Ale já bojuju dál a dokončím těch pět minut.
Pak jsem se své učitelky zeptal: „Co to mělo být?“
A ona řekla: „Pane Schneidere,
jen jsem vás učila blokovat rozptýlení.
Máte za úkol být soustředěný a vedl jste si dobře.“
Tenkrát se to zdálo jako nesmysl,
ale ukázalo se, že to byla cenná lekce.
Vycvičila mě k tomu, co teď dělám.
Takže dnes večer, paní Maiselová,
bude tvojí verzí gum a kříd a napůl snězených jablek
moje přítomnost během vystoupení.
Ne. Tohle není Bellmore.
Všechno je Bellmore.
-Paní Maiselová, je čas na zahájení. -Je čas zahájit představení.
Ale sedni si někam, kde tě neuvidím.
Rozhodně si sednu někam, kde mě uvidíš.
Sakra.
Paní Maiselová!
Přeji dobrý večer. Hrstce dam a mnoha mužům.
Já jsem paní Maiselová, vaše průvodkyně večerem.
Moje práce je velmi zvláštní.
Jsem žena, která má rozesmát muže,
kteří se přišli dívat, jak se ženy svlékají.
Muži to mají jednodušší...
Pro mě je to složité vyvažování.
Ale ne tak složité jako pro Sandy,
naši svlékací akrobatku,
která používá běžný gumový zvon... No, nechci vám to zkazit.
Určitě neodcházejte, než to uvidíte.
A o čem mám mluvit mezi vystoupeními striptérek?
O baseballu? O koťátkách? O prarodičích?
Jak udržíte pozornost hladového muže,
když vystupujete mezi čokoládovou koblihou a cheeseburgerem?
Ne, že byste mi všichni věnovali svou pozornost.
Jako ti muži přímo tady,
ti mě ignorují a prostě se baví spolu.
O čem mluví?
O věcech, které byste tady čekali.
Slyším je, tak si ten rozhovor zopakujeme.
„Víš, co je horší, než být v zácpě, když potřebuješ čůrat?
To, že se Aristoteles tolik spoléhal na názory
založené na nevědeckém uvažování.“ Nesouhlasím.
„Věřím, že člověk dokáže argumentovat velmi dobře,
a proto hájím Aristotela.“
„Ty a ten tvůj Aristoteles! Aristoteles sem a Aristoteles tam.
Píchal mladé chlapce.“
„To byla jiná doba. Nemůžeš použít současná měřítka.“
„Miriam Maiselová, jak tohle všechno vůbec víš?
Působíš velmi dívčím dojmem, ten make-up, účes a podpatky.“
Já na to: „Můj otec mi v dětství četl Aristotela
a já o tom starém páprdovi nasávala fakta, ale nerozuměla tomu.“
Nechtěla jsem rušit.
Děkuju! Uvidíme se za chvíli.
CHRÁM SHIAREH ISRAEL
Když se teď tady dívám na malého Akivu, stále netuším, kdo ten kluk je.
Ani já ne.
Mám jít jako poslední. Je to nejlepší místo.
Záhada.
Tamhle je Stevie.
-Možná nás nepoznala. -Ale poznala.
Podívej, z úcty k tobě
chci, abys věděla, že ty a já...
Nikoho momentálně nehledám.
Bez ohledu na to, co ti řekli, to mezi námi nedopadne.
Promiň, kámo, nějaký problém?
Ne, žádný problém.
Pak nech moji ženu na pokoji.
Jistě. Omlouvám se.
A mimochodem, hezký šábes.
Abe, všiml sis tady dneska něčeho divného?
Ne.
Z té přepážky, Moishe.
Na poslední aliju teď zveme sem na bimu...
...Davida Bena Nasana.
-Co to sakra je? -Musel se splést.
Ten muž to má na kartě.
Pane Maisele, jsem máma Akivy. Mrzí mě to nedorozumění.
Nějak jsme si neporozuměli. Akiva mumlá.
Došlo mi, že se něco stalo.
Můj syn by vás nedokázal vybrat ani z řady.
-Doufám, že jste příliš nenacvičoval. -Vůbec ne.
Děkuji.
-Nepoznal by tě mezi jinými? -Blbec.
-To je nějaký hlas? -Dědo!
Abe, ten rabín.
Vím, co myslíš.
Takže nejen já.
Jašer koach!
Odvedl jsi skvělou práci, Akivo.
Než začneme s Hagbou,
řekni prosím přítomným o své části Tóry.
-Jedním slovem, o čem to je? -O odvaze.
Ano, odvaha je velmi zajímavá, Akivo, a velmi ušlechtilá.
Ale je stejně důležitá jako loajalita?
Myslím, že ano.
Tati, co jsi udělal tomu rabínovi?
Nic jsem rabínovi neudělal.
Ale můj strýc Saul je nejodvážnější.
Pomohl osvobodit Židy z Osvětimi a teď vlastní tři restaurace,
jedna má i sezení.
Ale je třeba mít na paměti, jak je pro komunitu
jako je ta naše, důležité být k sobě loajální.
Ano.
Nemám něco na košili?
Styď se, Abe Weissmane.
-Co jsem udělal? -Ubohý, nevinný Buzz.
-Co jsi udělal Buzzovi? -Váš manžel zničil jeho představení.
Napsal o něm hrozné věci v těch svých fraškovitých novinách.
Bylo to životní dílo toho chlapce.
Village Voice nejsou mé noviny.
-Tati, co jsi napsal? -Napsal jsem, co jsem viděl.
Měl by ses stydět, Abe Weissmane.
Podívejte se, všichni.
Jsem novinář
a někdy je součástí mé práce psaní negativních recenzí.
Dlužím to veřejnosti.
Mějte tedy trochu úcty
a vraťte slovo rabínovi Huebschemu.
Co je důležitější, Abrahame, tvá veřejnost nebo tví lidé?
Přesně tak!
Kvůli tomu jsme unikli Hitlerovi?
Pomluvy! To je to, co napsal.
Lži a pomluvy!
Abe, co je to za recenzi? Co jsi napsal?
Tady, přečtěte si to.
Včera večer jsem s Buzzem mluvila a byl k neutěšení.
Přál si, aby tenkrát utonul.
Kdybych ho nevytáhl, utonul by.
Abys ho znovu zabil?
Sledovat Přišli, tančili je jako pobývat v pekle?
Cítil jsem hněv a zoufalství, které jsem necítil od doby,
kdy jsem si uvědomil, že Americký sen má hvězdičku.
-Tati! -Co?
Platí mě za to, abych říkal pravdu. Abych byl upřímný.
A byl jsi, když byla Midge v roce 1953 nemožná?
Jednou provždy, všichni,
nejsem jako Martinová nebo Tandyová,
ale byla jsem dobrá Clare a nezkazila jsem to představení.
V hudebním divadle je charakter důležitější než technika.
Stál jsi tam, srkal šampaňské,
navazoval konverzaci,
citoval jsi Oscara Wilda, objímal Buzze, připíjel mu,
a zatím jsi za zády držel Kainův nůž!
Pauly, nebuď tak dramatický.
-Jen ty můžeš říkat pravdu? -Pravdu?
V hebrejské Bibli není nikde naznačeno,
že by Kain zabil Abela nožem. Tolik k tvojí pravdě.
Ano je. Kniha Genesis. Kain zabil Abela!
-A je naznačeno, že to bylo nožem. -Rabíne?
Tóra říká, že Kain byl dělníkem země.
Přesně tak, takže to nejspíš byla motyka nebo lopata.
-Neměl u sebe nůž. -A ne, že by tě to zajímalo,
ale moje finanční rezerva je v háji.
Říkal jsi, že jsi investoval malou část, tak nepřeháněj.
Malou pro show, velkou pro mě.
To představení nebylo moc dobré.
Nebo možná ano.
V té recenzi jsem byl milý.
Laskavě jsem využil představení k tomu,
abych promluvil o hnilobě v srdci amerického divadla,
než abych uvedl všechny chyby.
-A co ta píseň? -Je tam jedna dobrá píseň, to je vše!
Nemůžete mít muzikál s jednou dobrou písní.
Nevím, proč jste na jejich straně.
Ta postava, co miluješ a nenávidíš,
ta drzá dotěrná všetečka. To jsi ty.
-Co prosím? -Ta Iris. Rose, růže. Iris, kosatec.
Popíjela sherry, měla věštce, dvě děti?
Zničil jsi představení a teď jsi zničil i Akivovu bar micvu.
Ano, kéž bych vás nepozval, pane Weissmane.
S tvými pozvánkami bylo hodně problémů, chlapče.
Třeba se vám to nelíbilo, ale musíte to zkazit všem?
Nikomu neškodí.
Škodí. Tam venku je skvělé představení,
které nedostává prostředky, které potřebuje.
Jaké představení?
Co tím myslíš?
Jaké skvělé představení bez prostředků?
Tam venku je deset představení, která by využila prostředky, 20.
Jakých 20 představení?
Říká, že když dáš na jednu věc, bereš jiné.
To říká dívka, která byla příšerná v Catskills.
Kdo to řekl?
Neschovávej se! Tak kdo?
Přestaňte všichni!
Odvádím pozornost, a zjevně jsem nepřítel lidu.
Takže odejdu, abyste mohli pokračovat s obřadem.
Ale je tu něco, co byste měli všichni vědět.
Vy jste žába, já jsem škorpión.
Bodám, protože je to moje přirozenost.
Sakra, kéž bych měl svůj plášť.
Co na tom, že mám požadavky?
Jak těžké je připravit vodu pokojové teploty?
Je to jen teplota pokoje.
Známe pana Fibbiho?
Co to je za jméno?
Stojí tady: „16:30, volal pan Fibbi, zavolá znovu.“
-Nic mi to neříká. -Zelda nikdy nenapíše křestní jméno.
Pořád jí říkám, aby to dělala.
Personál se vždy zdál tak spokojený, když jsem opravila jejich chyby
a existuje určitý způsob, jak nakrájet grep.
Bůh vytvořil ty měsíčky z jistého důvodu.
-Ano. -Abe? Tady Asher.
-To je překvapení, Ashere. -Skutečně?
Jsem překvapený, že jsi překvapený.
Proč?
Kamarád mi poslal, co jsi napsal do Village Voice.
Napsal jsi recenzi na Přišli, zatančili.
-Zní to jako sračka. -To je mírně řečeno.
A pak jsi na konci trochu nostalgicky
zavzpomínal na Americký sen,
který velmi pěkně přešel k něčemu, co jsme my dva dělali ve 20. letech.
-Šéfredaktor má rád, když jsem osobní. -Jistě.
Ale líbilo se mu, že jsi nás dva
obvinil z federálního zločinu, Abe?
O čem to mluvíš?
O tom roztomilém odstavci o umění a anarchii,
kde velmi barvitě popisuješ,
jak jsme spolu zapálili federální budovu!
-To je dávno. To nikoho nezajímá. -FBI to zajímá.
-Cože? -Chtějí nás vidět
příští týden v New Yorku.
-Mě FBI nekontaktovala. -Ale bude. Věř mi.
Dej sbohem svým blízkým a vezmi si kartáček na zuby, Abe,
protože půjdeme bručet.
Bude to peklo pro mou dnu.
-Uvidíme se v New Yorku. -Ashere...
16.30 VOLAL PAN FIBBI ZAVOLÁ ZNOVU
Pan Fibbi.
Na Jackieho.
Na muže, který nesnášel hlupáky a každého za hlupáka považoval.
A jehož láska k okarínám vystihovala nedostatek hudebního vkusu.
Na muže, který si ode mě den před smrtí půjčil 10 dolarů,
protože to nějak věděl.
Na muže, který mě uměl dohnat k šílenství víc než kdokoli, krom tebe.
Na muže, který byl můj přítel.
-Na Jackieho. -Na Jackieho.
Kreativní dohled Kateřina Hámová