Un înger mai puțin în rai, iubito!
Două whisky-uri, te rog.
Tipul de la masa șase și-a scos scula din nou.
- Masa șase și-a scos scula! - Masa șase și-a scos scula!
Să-mi bag!
Trixie, ești bine? Mă auzi?
A fost dulcea și sfânta Philomena.
- Divin, nu? - La naiba, capul meu!
Și asta a fost prietena ei cu gura spurcată, Philadelphia.
Scoate-o!
Dulce gând, dar cred că o s-o păstrez.
- Scoate-o! - Scoate-o!
Scoate-o!
Băieți, ascultați-mă.
Până când termin de desfăcut
drăcia asta medievală din celofibră și cauciuc, adică brâul meu,
o să vă întoarceți la soții,
să le spuneți ce nasol a fost să munciți atât.
N-ați spus că o să aruncați cu un dolar mototolit în mine.
Acum o să cadă singur.
Midge!
Nu e timp.
Dar țineți-vă bine,
căci iată vine cea care va saluta anii '20.
Dar, mai întâi, Sapphira, Fata singuratică din harem!
- Ce naiba? - N-am știut.
Nimeni nu știe nimic pe aici. Trei, patru.
Boise, ce s-a întâmplat cu anii '20?
- Trixie a fost lovită de cablu. - Am văzut. Am auzit.
- Așa că am trimis-o pe Fata din harem. - Fără să-mi spui.
Erai pe scenă.
Întrețineam mulțimea până la apariția tinerei sexy.
Cât timp pe scenă e o fată care-și scutură bunăciunile, lor nu le pasă.
Nu sunt de acord. De la Sapphira așteaptă bunăciuni senzuale și misterioase,
nu bunăciuni din anii '20.
Nimeni nu e confuz, pentru că nimeni nu te ascultă.
- Mă simt jignită. - Toți vă simțiți așa.
- Ești mai bun de atât, Boise! - Vorbește cu Clifford. El plătește.
Scuzați-mă!
Salut!
Boise nu e foarte bun la prezentări, așa că am vrut să mă prezint.
Bună, eu sunt Midge.
Doamna Maisel.
Sunt noul maestru de ceremonii aici, la Wolf.
Dacă vreuna dintre voi vrea să adauge puțin umor la numărul ei,
pot fi consultantul vostru de comedie.
Bine, pe loc repaus.
Scuze.
Haide, șase!
- Bine, haide! - Câștig la greu.
Da.
Clifford.
O ceașcă de cafea pentru tine. Știu că îți place una la ora asta.
- Are un miros proaspăt. - Așa trebuie.
Mi-ar plăcea să sugerez unele îmbunătățiri mici
care, cred, ar putea face clubul super.
Un sistem mai bun pentru anunțarea numerelor. Și putem evita rănirile.
Putem discuta despre siguranță?
În Catskills, am fost supervizor de siguranță în diverse activități.
Sporturi acvatice, drumeții.
Am fost într-o excursie și rabinul a crezut că l-a mușcat un șarpe.
Am supt din acel om până când era să leșine.
Din glezna lui, adică.
S-au dovedit a fi doar mușcături de țânțari, dar oamenii au râs.
Gândește-te la asta și...
Și asta e riscant.
- Înger nenorocit! - Lasă-mă să trag una.
Ai auzit? O fată și-a spart capul.
- Am auzit înjurături. Părea amuzant. - N-a fost amuzant. E neglijență.
- E multă treabă de făcut aici. - E un club de striptease.
Atât timp cât o fată își scutură bunăciunile, altceva nu contează.
- Maisel, Sapphira încheie! - Ne vedem mâine.
Ne vedem mâine. Cine urmează?
- Annie Oakley. - Mulțumesc.
Sau Brenda, Fata Pasăre.
Salut! V-a fost dor de mine?
- Da, scoate-o! - Scoate-o!
Chester, iar ai lăsat ușa deschisă.
De câte ori trebuie să...
- E de rău? - Probabil tu ești Susie.
- Da. - Eu sunt Nancy. Sora lui Jackie.
- Ei bine, el e... - Mort. E mort.
- Poftim? - Accident vascular cerebral azi.
Accident vascular?
Eram lângă el când a murit.
Încă vorbea.
Da, îi place să vorbească.
- Ultimele cuvinte au fost pentru tine. - Pentru mine?
Le-am notat, ca să nu uit.
„Susie, vin băieții să șlefuiască podeaua la prânz.
„Să fii acasă, să răspunzi la ușă.
„Sunt cam dubioși, cine știe dacă vor apărea.
„Amintește-ți că luni e sărbătoare,
„așa că nu pune gunoiul la poartă duminică seara,
„am primit deja o amendă de la primărie.
„Dacă ai de gând să faci sos de spaghete,
„trage bine perdelele, pentru că stropești foarte mult
„și nu poți scoate petele de sos din materialul ăla.
„E prea delicat.”
MINUNATA DOAMNĂ MAISEL'
Plastic, miracolul modern.
Acestea sunt unele dintre cele mai bune produse de pe piață.
Chiar sunt.
Aveți atâtea produse dintre care să alegeți, multe mărimi și culori
și o să le vreți pe toate.
Asta e Minunăția.
Îmi place numele ăsta.
Și pentru o cină de dimensiuni mari...
Minunăția mare.
Vreau câte două din fiecare, acum. Sunt foarte bune!
Înscrie-mă!
Uitați-vă la Minunății, doamnelor, mă întorc imediat.
Doamnelor, am o poveste pentru voi.
Cunosc o fată...
Dacă n-ai fi gătit doar pentru o persoană.
- Ne putem întâlni să luăm prânzul? - Jean ratează demonstrația.
Ce zici să te întorci la grup?
- Miriam, încerc să fac vânzare aici. - Și eu, șterge-o.
Ea gătește cina, când intră un hoț cu o armă.
Ea țipă, el trage,
iar vasul pe care îl ținea ea oprește glonțul!
Nici nu scrie asta în literatura de specialitate.
Imogene.
Las-o mai moale, femeie.
- Vrei să faci vânzări sau nu? - Da.
Arătându-le cum să râgâie n-o să vândă produsul,
și ești aici ca să vinzi produsul. Hai, vinde!
Cred că e timpul să scot formularele de comandă. Când terminăm,
voi anunța câștigătoarea celei mai haioase pălării Tupperware.
Doamne!
Ce? Ești bine?
Vă rog, scuzați-mă.
- Imogene? - Mă ocup eu.
Gata cu prostiile, doamnelor. Hai să facem afaceri.
Trebuie să mănânci.
- Plita nu e bună. - Nu cred că încap toate astea.
- Cum e sendvișul? - E grozav.
E cald aici, rece aici.
- Oficial, nu mai avem loc. - Ce? Nu.
- Budinca trebuie să fie acolo. - Nu cred.
Putem îngheța puiul. Unde e congelatorul?
- Acolo, sus. - Ce e aici? Gulagul?
Am înfuriat-o pe Zelda. Nu știam că se poate.
Facem schimb.
Toate revistele spun că trebuie să dezgheți o dată pe lună.
- E o nebunie! - Bună cafea.
- Ai furnici! - Ar fi trebuit să mă suni.
- Te-am sunat. - Adică, în clipa în care ai aflat.
Nu vreau să bei ore întregi singură când ești așa.
- Sunt și eu aici. - Acum ești furioasă, ca Zelda.
Nu sunt furioasă.
- Jackie a murit. - Știu, dragă.
Serios?
Era singur aici și gata.
Bătrânul Gianni a spus că a auzit o bufnitură și a chemat poliția.
L-au încărcat într-o mașină, l-au dus la Bellevue,
și până la 21:00, gata, murise.
Ei bine, nu a fost bolnav, nu a suferit. Să fim recunoscători.
De vină erau crenvurștii cu chili.
L-am avertizat cu crenvurștii ăia cu chili.
Nenorocitul mânca doar crenvurști cu chili.
Gheața câștigă. Trebuie să mâncăm tot acum.
- Când e slujba? - Nu știu.
- Cum pot da de sora lui? - Nu știu.
- A lăsat o carte de vizită? - Nu.
- Poate a notat ceva? - Ai o singură furculiță?
Nu! Nu știu unde e înmormântarea!
Nu știu unde e sora sau cine e.
Știu că aseară, când n-am fost aici,
cea mai mare pacoste a murit în apartamentul meu!
Furculițe!
- Îmi pare rău. - Și mie îmi pare rău.
Nu vreau să stau în apartamentul ăsta. Cineva a murit aici, e înfiorător.
Nu e prima dată.
- Au murit mulți aici. - Ce?
Am cercetat istoria apartamentului la arhivă înainte de a mă muta.
- De ce? - Pentru că asta faci prima oară.
- Ba nu. - A fost o decapitare.
O femeie a fost mâncată de vie de viermi.
Gemeni identici au fost eviscerați pe muzică.
A explodat o țeavă, înecând o întreagă familie,
- ... apoi mai sunt copii morți în somn. - Chester! Mănâncă ouăle!
Hei, patru decese prin sufocare chiar în colțul ăsta.
Așa că nu mă grăbi.
Sper că e de ajuns. Dlui Moishe îi plac dovleceii.
Nu am făcut destui dovlecei.
N-o să mănânc eu, ca să îi rămână lui.
Ce frumos e să fim din nou împreună!
Zelda, nu. Plângi de două zile.
M-am gândit că numai Moishe îl cunoștea.
Trebuie să-l fi întâlnit la un moment dat.
- Îi cunoaștem familia de la Catskills. - Îi cunosc pe părinți puțin.
L-am văzut pe bunic la dușuri după racquetball. Cel mai zbârcit scrot.
El a văzut frumuseți.
- Vai de mine! - Vorbim despre băiatul de la bar mitzvah?
Moishe a fost rugat să facă un aliyah
și jură că nu l-a cunoscut.
E o listă scurtă de oameni din care alegi.
De obicei, alegi pe cineva care te cunoaște.
E frumos să fii dorit de cineva. Oricine.
Casa noastră este atât de goală acum!
- Eu și Abe o să venim în vizită, Shirley. - Marți?
- Nu știu. - Miercuri? O să fac varza mea.
În curând. Ai cuvântul meu.
Cuvântul tău nu prea are valoare. O știm amândouă.
- Așa că hai să stabilim o dată. - Bună!
Tinerii s-au întors.
Ethan, bunicul trebuie să-ți pună întrebări.
- L-am văzut pe Abe venind în spatele meu. - Programul lui e imprevizibil.
Uită-te la locul ăsta. E din nou ca înainte.
Ăsta e nou. Cel vechi era ciobit.
Îmi amintesc când l-a ciobit Ethan.
- Akiva. Nu-ți amintești? - Nu.
- Nu te grăbi. Gândește-te. - Cina e gata în bucătărie.
- Spune noapte bună. - Noapte bună!
- Noapte bună. - Poate i-ai luat puștiului o înghețată.
Și a fost atât de special, încât a însemnat ceva.
Eu nu cumpăr înghețată pentru băieței necunoscuți.
- Sunt destui tipi dubioși pe lume, știi? - Nu.
Ce spui?
Ți-l amintești pe Daniel Sandberg, cu ochelari funduri de borcan?
- A venit cu mama lui. - Îl numeau Danny Buzunare Adânci,
le cerea băieților să bage mâna în buzunare să ia dulciuri.
Nu știam asta.
Apoi mai era Tom din Buffalo, cu breton de fată.
- Îi spuneau Tommy Atinge Fund. - Inventezi.
Moishe, Shirley, v-o amintiți pe Susie de la Yom Kippur?
- Bună ziua. - Bună.
- Ce se întâmplă? - A murit un tip.
- Doamne! - Cine? Soțul tău?
- Locuiau împreună, Jackie de la Gaslight. - Rahat! Îl cunoșteam.
- Ce s-a întâmplat? - Ți-am zis, a murit.
Da. Îmi pare rău.
Ca mulți alți oameni în apartamentul meu. Chester are o listă.
- Chester Obraznicul? - Abe, ai venit la timp la masă.
Nu m-ai văzut în spatele tău?
- Ba da, dar... - Să mâncăm, înainte să se răcească.
Am stat și m-am uitat la lift cum te duce la etajul nouă,
se oprește, se întoarce, apoi a trebuit să mă urc, să vin sus.
- Sunt 27 de etaje. - N-o să mori, tată.
E cină în stilul familiei. Uitați de bunele maniere și serviți-vă.
Bine că am reușit, pentru că am o știre amuzantă pentru toată lumea.
- Să auzim. - Am fost, am...
Am fost repartizat... De ce plânge Zelda?
Nu am făcut destui dovlecei și sunt foarte fericită.
Ne descurcăm, ce zici să iei o pauză?
The Village Voice m-a însărcinat pe mine, criticul principal de teatru,
să fac recenzia unui nou musical pe Broadway de Buzz Goldberg.
- Doamne! - Buzz are un spectacol? Unul adevărat?
Musicalul la care lucrează la Steiner de opt ani?
E o poveste de succes. A avut rezultate foarte bune la New Haven.
- Cică ar fi foarte buzz, scuze, „bun”. - Ce tare!
Am un bilet la premieră pentru toată lumea.
- Seara premierei! - Super!
Abe, foarte bine!
- Deja nu am cu ce să mă îmbrac. - Sunt mândră de Buzz! N-a cedat.
Cred că l-am văzut la stațiune de vreo 20 de ori.
Nu-ți poți scoate cântecul ăla din cap.
Ai fost într-o versiune a spectacolului.
La Steiner.
Am jucat-o pe Clare Landsburg în vara anului 1953.
- Și te-a concediat, nu? - Nu, n-am fost concediată.
Am făcut spectacolul o vreme și a mers bine,
apoi i-am făcut loc unei alte tinere să joace acest rol.
Te-a concediat fiindcă nu cânți sau joci.
Și nu dansezi. Îmi amintesc.
- Nu cânți, nu joci și nu dansezi. - Nu e Judy Garland,
- ... dar a făcut tot ce a putut. - Așa e.
Nu, nu sunt Judy Garland, dar cine este, în afară de Judy Garland?
Te-ai blocat o dată, îți amintești?
- Nu ți-ai amintit replica. - O singură dată, Shirley.
- Până și eu știam replica. - Toată lumea o știa.
- Toată sala îți striga replica. - N-am fost concediată, bine?
Ăsta e tot dovlecelul?
Și, Joel, în ciuda incidentului cu liftul,
ai și tu un bilet.
Două, dacă vrei să aduci un prieten.
Da, Joel, adu un prieten.
Pe Archie sau poate pe altcineva.
Nu mai e nimeni altcineva. Un bilet e suficient.
Joel, încă te consider un membru al familiei și e păcat că ești singur.
Era o fată foarte bună.
I-am aranjat o întâlnire săptămâna trecută. Lena Brofmann.
- A fost băiat, apropo. - Lucrezi repede.
Scuză-mă că nu vreau să ies cu o femeie însărcinată divorțată.
- Nu e divorțată. Soțul ei a murit. - Toată lumea moare.
- Putem schimba subiectul? - Sunt dezamăgită.
Ai un profesionist în pețit, în familie. Folosește-mă.
- Dumnezeule, ai dreptate! - Scrie „sună pentru o programare”,
dar pentru tine nu e necesară nicio programare.
Nu-i da cartea ta de vizită.
Nu contează, îi știu numele și numărul.
- Schimbă-ți numele și numărul. - Care e genul lui Joel?
Știu că Miriam era genul lui, dar cine altceva e genul lui?
Cine? Micuța Molly?
Ce zici de 63 de ani ca evreu devotat?
Baseball? O să notez asta.
Dacă faci un aliyah, fă-o ca la carte!
Pot să te opresc?
Rose!
Halatul meu de baie e în baie?
Rose?
- Rose! - Ce e, Abe?
Credeam că îmi cauți halatul de baie.
Nu, Abe, mă pregătesc de culcare.
- Rose! - Nu, halatul tău de baie nu e aici!
- Atunci, unde e? - Unde l-ai lăsat ultima dată.
Apropo, arăți groaznic.
- Mulțumesc, Groucho. - Nu râd. Nu e un număr.
E o urgență națională.
Ei bine, arăți fantastic.
- În formă și odihnit, ce secret ai? - Am 28 de ani.
Poftim.
Arăți la fel ca în pozele din copilăria mea. Cum reușești?
Îmi petrec anii de aur cu soția.
- De cât timp sunteți căsătoriți? - Nu vorbeam despre a mea.
Ambii părinți ai lui Groucho sunt morți.
Poate ar trebui să dormi.
- Nu pot dormi. - Mama are niște pastile.
Am trecut prin pastilele mamei tale, are o mulțime.
Le ascunde în trei locuri diferite. De aia are o trusă de cusut.
Am găsit-o pe sora lui Jackie, apropo.
M-a rugat să vorbesc la înmormântare.
Ce ai spus?
Am spus da. Ce să spun, că nu?
Sigur ești în stare?
O să încerc să nu o dau în bară prea rău.
- Cine te-a învățat să fumezi trabucuri? - Chico, cine altcineva?
Dormi puțin.
Lasă-mi berea.
- Fratele tău e mare parior. - Puțin spus.
Cât a pierdut?
Chico spune mereu: „Dacă aduni toți banii lui Harpo,
„atât de mult am pierdut.”
Mănâncă repede, Ethan, avem o zi distractivă.
- Bine. - Colierul ăsta merge?
- Dacă trebuie să întrebi... - Schimb colierul.
- Îmi împrumuți agrafa ta banană? - E în cutia mea de bijuterii,
dar, dacă porți banane, schimbă-ți cerceii-cireșe.
Cu prea multe fructe pari leneșă.
- Bună dimineața, Susie. - Ethan Simone Maisel,
mișcă-ți fundul! Vorbesc serios!
- Nu putem întârzia! - Nu poți întârzia la doctor.
Nu-i spunem că se duce la doctor.
Îi spunem că pleacă într-o aventură cu metroul.
S-a aflat totul acum.
Hai să-l calmăm pe fratele tău.
- Neața, Susie. - Am luat un blintz.
Lasă-mă în pace!
Nu mai alerga!
Nu vreau să merg la doctor!
Vreau să stea unul dintre voi cu ea.
Ce?
Nu o pot lua la pediatru ca sa discute despre morți.
Nu o pot duce la The Village Voice.
Sunt încă nou acolo. S-ar putea să primesc o poreclă azi.
- Nu. - Jucăm piatră, hârtie, foarfece. Gata?
Unu, doi, trei.
- Cine a câștigat? - Un moment, vă rog.
E pentru tine, dră Susie.
- Alo? - Bună, Susie, sunt JJ.
- Ai auzit de Jackie? - Da, am auzit.
Locuiam cu el, idiotule.
Ei bine, a lăsat niște cutii aici.
- Cutii cu ce? - Nu știu, chestii, vechituri, nu știu.
Ce vrei să fac?
Vrei să le arunc?
Nu. O să trec pe acolo săptămâna asta.
Dar ocupă spațiu.
- Da, și tu la fel. - Cauți un nou coleg de apartament?
- O să mă uit la TV. - E piatră, hârtie, foarfece.
Fiecare lucru bate altceva. E un joc de copii.
Dar, dacă aleg căldura, ar topi foarfecele.
Și arde hârtia.
Bate orice, în afară de piatră.
Căldura nu poate fi aleasă.
Apa ar rugini foarfeca și ar strica hârtia.
- Foarfeca e din alamă sau oțel? - Ce-ar fi să dăm cu banul?
Și hobby-urile tale sunt tricotatul, broderia și țesutul?
Am propriul meu război de țesut.
Vom pune asta în coloana a doua.
Ții minte că am discutat asta. Dezvăluirile de după căsătorie.
Îți promit, Amelia, îți vom găsi perechea perfectă.
- Așa crezi? - Da. Cu adevărat.
De fiecare dată când întâlnesc un bărbat, nu știu ce să spun.
Nu contează ce spui. Oricum nu te ascultă.
- Rose! - Da, Susie.
Pagina e plină.
- Ei bine, atunci, întoarce-o. - Ambele părți.
- Și celelalte pagini? - Toate sunt pline.
Atunci îți vom da mai multă hârtie.
Spune-i mamei tale că întâlnirea a mers bine.
Adresa pentru cec e pe spate.
Bine. Mulțumesc.
Sunt foarte entuziasmată.
- Bun? A fost bine? - Foarte bine.
Trebuie să merg la toaletă.
- Susie, e timpul să fac pipi. - Eu am fost.
Rose, va trebui să-ți întârzii pauza puțin.
- Ai o clientă neprogramată. - Încă una?
Alte două.
Vestea despre priceperea ta se răspândește ca melancolia.
- Totul se întâmplă foarte repede. - E palpitant.
Ai deja trei relații confirmate luna asta.
Trei relații, trei logodne, câtă fericire!
Controlează-te! Suntem într-o ceainărie, oamenii se înfierbântă.
- Rose! - Ce?
M-am plictisit! Mi-e foame, vreau să plec.
Lucrez, Susie. Plecăm când termin.
Urăsc chestia asta!
- Mai adu-i niște hârtie, te rog. - Desigur. Întrebare.
De ce a venit aici?
A murit un domn în apartamentul ei și nu se mai poate întoarce.
- Blochează ușa? - Nu știu.
- Adu-o pe următoarea persoană înscrisă. - Da, desigur.
- Mirabelle, tu urmezi. - Îți aduce hârtia.
- Ești pețitoare? - Exact.
Crezi că există cineva pentru urâta aia?
Da.
- Are cocoașă. - Pot să repar asta.
- Serios? O să-l orbești pe tip? - Susie! E o afacere.
Ești managerul fiicei mele și înainte erai instalator,
așa că ar trebui să înțelegi.
O voi trimite la coafeza mea.
O voi învăța despre fond de ten, rimel, ruj, deodorant.
Îi vom lua un brâu,
va sta dreaptă și va avea un soț.
Pentru că există cineva pentru toată lumea.
De ce te uiți la mine? Ce-i asta?
- Am comandat-o pentru tine. - Pentru mine? Toată chestia asta?
Da.
- Și e doar frișcă? - Și o lingură.
Nu trebuie să o mănânc cu nimic?
Exact.
Rose Weissman, te-aș urma și în iad.
Nu va fi necesar. Bună ziua.
Aoleu!
- Susie. - Îmi pare rău.
Tu trebuie să fii Mirabelle. Eu sunt Rose. Ce rochie frumoasă!
Ce pot face pentru tine?
„AU VENIT, AU DANSAT” UN MUSICAL LA MUNTE
- Îți curge transpirație pe gât. - Dă-i pace!
E seara premierei. De ce să nu port ce am mai bun?
- Sunt 27 de grade afară, te vei topi. - Dă-i pace!
- Vreau să fiu îngropată în ea. - O să fii, diseară.
- Dă-i pace! - Au venit.
Urmați-mă!
Dle Weissman, bine ați venit. Sunt Gerald, directorul teatrului.
- Biletele dvs., domnule. - Mulțumesc. Îți place pelerina mea?
E foarte stilată.
- Doamnă, vreți să duceți... - Las-o s-o poarte.
Dacă mai aveți nevoie de ceva, anunțați-mă.
Se pare că avem cinci la orchestră și două la mezanin.
- Poftim. - Stăm împreună?
- Departe de voi? - Da.
- Nu. - E cumva... Nu.
Putem să... Aș vrea să schimb.
- Sau aș putea sta cu Midge? - Eu vreau să stau cu ea.
Midge, da?
Cele cinci sunt pe rândul cinci din centru, așa că...
La naiba!
Ăsta e semnalul, să intrăm.
MOARTEA VINE DUPĂ ARHIEPISCOP
MOARTEA UNUI COMIS-VOIAJOR
MOR SĂ TE VĂD
Am picioarele pe pământ?
Vreau să-l văd iar și iar.
Și cântecul ăla, cu toată orchestra.
Uite-l pe Buzz al nostru.
Ce zâmbet larg pe chipul lui!
Îl merită.
Îmi amintesc, acum câteva veri, a fost cel mai drăguț lucru.
Buzz a venit la mine și... Kitty Carlisle Hart!
- Poftim? - Cine?
E Kitty Carlisle Hart! De la To Tell The Truth.
E emisiunea mea preferată.
- Kitty! Așteaptă. - Du-te!
- Stai, Kitty! - Ea?
- Ți se pare atrăgătoare?
- Rose, nu trebuie să... - Nu contează, n-am văzut alunița.
Ți s-ar părea atractivă fără aluniță?
- Nici urmă de Susie. - Bun.
După trei cântece, a scos pufuleți
și le-a zis care-i reproșau gălăgia că o să moară.
- Iată-le, cele care au scăpat. - Bună, Pauly.
- Bună, străinule! - Ce mai faci, Pauly?
Sunt trist că nu ați venit la stațiune anul ăsta.
- Poate anul viitor. - Ce zici de băiatul nostru?
Are visuri atât de mari, dar cine știe de la visuri...
„Un visător este cel care își poate găsi drumul doar în lumina lunii.” Oscar Wilde.
Și acum sunt un mare investitor financiar în visurile lui Buzz.
Pauly! Ce mahăr ești!
Când auzi cântecul ăla, îți scoți portofelul.
Miriam Maisel, uite ce dichisită ești!
Bună, Edie, mă bucur să te văd.
Vorbeam cu cineva.
Ai fost vedeta spectacolului un an, nu?
La Steiner?
Clare Landsburg, vara lui '53, la dispoziția dumneavoastră.
- Apoi ai fost dată afară, nu? - Nu, Edie, nu am fost dată afară.
Concediată. Cum vrei să-i spui.
Anul acela a fost de distracție, atât.
Nu sunt actriță.
Nu trebuie să-mi spui. Am fost acolo.
Mă bucur să te văd, Edie. Bună.
Kitty Carlisle Hart zici că e Houdini.
Am încolțit-o într-o cabină în baie, dar a dispărut.
Dar i-am luat pantoful.
- Toată lumea să caute o șchioapă. - Abe, e liber.
Să-l prindem cât mai putem.
- Iată-l! - Buzz, suntem atât de mândri de tine!
Mi-a plăcut totul.
Dar acel personaj, Iris... O urăsc, dar mi-a plăcut la nebunie.
Mulțumesc, dnă Weissman. Abe, nu ți-ai adus pălăria de presă.
Nu se asorta cu pelerina mea.
Distractiv, nu?
Uimitor!
Te cunosc de când erai mic.
Copilul care a căzut în lac în prima zi, cu microfonul în mână.
Îmi place să fac o intrare grandioasă.
- Ești fericit, Buzz? Fii fericit. - Sunt.
E cea mai frumoasă seară din viața mea.
Bună seara! Mă auziți?
- Da. - Da? Foarte bine.
Vă mulțumesc tuturor că ați venit în seara asta la spectacolul nostru.
Înseamnă foarte mult pentru noi.
Însă vreau să-l las să vorbească pe adevăratul star al serii.
Omul care a scris muzica, versurile, cartea, prietenul meu și al dvs.,
Buzz Goldberg!
Mulțumesc tuturor.
E o seară mare.
Nu mai respir de când s-a ridicat cortina.
Respiră, Buzz.
Mulțumesc, Myron, pentru că ne-ai călăuzit și m-ai învățat atât de multe,
și mulțumesc directorului nostru, dl George Abbot.
Cred că ai un viitor în această afacere, domnule.
Și pentru dramaturgul și colegul meu de apartament, Kevin, îți datorez totul.
Mulțumesc, Kevin.
Și pentru oamenii care m-au inspirat atât de mult,
care au inspirat acest spectacol,
familia mea din stațiunea Steiner,
pentru că sunteți o familie.
Steiner!
Suntem mai buni! Mai buni!
Trebuie să plec, termenul limită e în seara asta.
Du-te, ne vedem acasă.
Suntem mai buni! Mai buni!
Steiner!
CAFENEAUA GASLIGHT
Două chitare. Lui Jackie nu i-ar fi plăcut.
Hei!
- Te duci la operă sau ce? - Dă-mi cutiile lui Jackie.
Mai sunt două, dar asta a căzut dintr-una.
„Jacopo Dellapietra.” Jackie a fost în armată?
Nu știu.
- O Stea de bronz? - Un fel de medalie.
Cine e Darla?
Abe Weissman, stai pe loc. Rotește-te.
O pelerină nu e simplu de purtat, prietene.
- Eu fac să pară ușor. - Ești gata de muncă?
- Da. - Scuze pentru termenul limită scurt,
- ... se întâmplă uneori. - Îmi plac termenele limită.
- Sunt jos, dacă ai nevoie de mine. - Bine!
Gata!
- Ce e asta? - Recenzia mea.
„Au venit, au dansat a avut premiera aseară la teatrul Mark Hellinger.
„S-ar putea să le placă mamelor dvs.”
- Nu pot publica asta. - De ce nu?
Lipsesc cam 1.000 de cuvinte.
Aș putea adăuga niște adjective.
- Abe, am nevoie de detalii. - Detalii?
Dacă tu crezi că mamei cuiva i-ar plăcea spectacolul, spune de ce.
- Chiar trebuie să-ți spun asta? - Nu, știu.
dar, în cazul ăsta, prefer să nu intru în detalii.
- Poftim? - Da, nu cred că detaliile
sunt ceea ce au nevoie sau doresc oamenii.
Nu știu dacă ai făcut vreo cercetare pentru asta,
dar cred că am dreptate în legătură cu asta. Da.
- Abe. - Bine, Gabe, uite ce e.
Spectacolul a fost groaznic, bine?
- O batjocură. - Bine?
Au luat un musical drăguț și fermecător conceput în Catskills,
jucat de un super grup de turiști, toți erau buni în afară de fiica mea,
și l-au transformat într-o gogomănie insipidă, cinică, umflată
de trei ore.
Costumele? Groaznice. Decorurile? Groaznice.
Scenariul? Groaznic.
- Are un singur cântec. - Un cântec?
Pe care îl reiau de cinci ori,
pentru că știu că au doar un cântec bun.
Păcălesc publicul, Gabe, și asta mă omoară.
Grozav! Scrie asta.
Îl cunoaștem pe puștiul ăsta de zece ani.
L-am văzut căzând într-un lac. L-am scos afară.
Poate că nu ar fi trebuit.
Gând întunecat, știu.
Ce zici să sari peste detalii, folosește spectacolul să redai imaginea de ansamblu.
Ce crezi că e greșit la teatrul din zilele noastre.
Enervează-te, implică-te personal.
De aceea, te-am angajat, Abe, pentru vocea ta.
Nu-i lăsa să fie păcăliți.
- Ești bine? - Da, doar...
- Poate ar fi trebuit să port altceva. - Cum ar fi?
- Nu știu. O rochie. - Eu nu...
Nu pot... Încerc să-mi imaginez... Ai purtat vreodată o rochie?
- Bineînțeles. Am fost și eu copil. - Bine.
- Neajutorată. - Scuze.
Eram a naibii de adorabilă în rochie.
Pe aici, cred.
- Ai greșit ora? - Nu.
- Pentru că ai o problemă cu timpul. - Nu am făcut-o.
- Susie, mulțumesc că ai venit. - Da, sigur.
- Nancy, ea e... - Miriam, comedianta?
Da. Îmi pare rău pentru Jackie. Chiar îmi va fi dor de el.
Îmi trimitea decupaje despre tine. Era foarte mândru.
- Foarte drăguț. - V-am păstrat locuri, dar...
- Unde e toată lumea? - Eu am anunțat lumea.
M-am uitat prin agenda lui și Monseniorul a dat niște telefoane,
doar că nu am primit multe răspunsuri. Scuzați-mă.
Mi-a păstrat articolele din ziar.
Chester!
Ce dracu'?
- Au sendvișuri cu ceapă. - Stai jos!
Și nu expira.
Nu știam că Jackie crede că sunt amuzantă.
E trecut de trei acum, așa că ar trebui să începem.
Păstrez asta.
Bine ați venit. Vreau să vă mulțumesc că ați venit să vă luați rămas-bun
de la Jacopo „Jackie” Dellapietra.
Sunt Monseniorul Armanno Ricci de la Bisericii Inimii Sacre a lui Iisus,
- ... biserica în care Jackie era activ. - Mergea la biserică?
Îl știu pe Jackie de când era băiețel
și aș minți dacă aș spune că nu trebuia
să țin vinul de la altar sub cheie.
De multe ori, descopeream că fusese înlocuit cu Dr. Pepper.
El a fost primul care a dat o mână de ajutor.
Nu pot dovedi că el a construit un nou podium pentru scena nativității
când cea veche a fost distrusă de vandali, dar pun pariu că el a fost.
Pot spune o mulțime de povestioare despre Jackie.
Dar cred că o să invit să vorbească pe cineva foarte special,
cineva despre care zicea mereu că e unul dintre cei mai buni prieteni.
Susie.
Tu ești.
Nu, a spus unul dintre cei mai buni prieteni.
Doar dacă nu a intrat o altă Susie.
Sus țâțele!
Salut!
Cred că eu sunt Susie
și Nancy m-a rugat să vorbesc, așa că...
La naiba! Urmați-mă.
Bună. Scuze. Stăm doar o clipă aici.
Vom spune doar câteva cuvinte despre Jackie Dellapietra,
care e acolo vizavi, în camera goală a rataților.
Nu pot vorbi despre el într-o cameră goală.
Nu așa ar trebui să fie ținut minte.
Se pare că nimeni nu și-a amintit, pentru că nimeni nu a apărut,
în afară de patru oameni.
Patru oameni la înmormântare.
Unde naiba e toată lumea?
Dacă moare un om, te duci la înmormântare, nu?
El a fost Jackie.
Nu a făcut rău nimănui. Și-a trăit viața, a făcut lucruri bune,
mi-a aranjat apartamentul de rahat.
A pus perdele, a zugrăvit, a făcut tocană,
a construit ce naiba a construit pentru Monseniorul ăsta.
Se pare că nimănui nu i-a păsat.
Nimeni nu a observat.
La naiba, eu am locuit cu el și nu am observat.
Și am dormit foarte aproape.
Știam lucruri personale despre el.
Sforăie. Anumite alimente nu îi priau.
Trebuia să ții ferestrele deschise în acele nopți.
Știam când e ziua lui de spălat rufe, când se tundea,
dar nu l-am cunoscut niciodată.
Da, n-am știut niciodată că a luptat în război!
N-am știut că a primit o medalie pentru curaj!
Acelea nu se dau oricui.
Trebuie să fii împușcat, să salvezi pe cineva sau să arunci în aer un tanc.
O medalie e o chestie importantă!
Colecționa benzi desenate Bazooka Joe,
păstra cotoarele de bilete de la operă.
Avea o minge de baseball semnată de Babe Ruth,
vă vine să credeți? L-a cunoscut pe Babe Ruth.
Și a ținut-o într-o cutie de pantofi, ca un nemernic, dar o avea.
Adică, tipul ăsta a trăit o viață și eu n-am știut nimic din toate astea.
Abia acum un minut am aflat că sunt prietenă cu el.
Nu, scuze, unul dintre prietenii cei mai apropiați.
Am avut un prieten apropiat și n-am știut niciodată.
Și unde naiba e Darla?
Nu și-a putut lua liber nici măcar să vină la înmormântarea
unui om căruia i-a scris 51 de scrisori idioate?
O inimioară peste fiecare „i”.
Ce e atât de important de nu și-a putut lua timp liber să vină
la înmormântarea acestui om? Ar fi bine să fie moartă.
Știți ce nu înțeleg?
Cum se face că un tip care a muncit toată viața,
cum se face că abia își putea permite să închirieze un colț în apartamentul meu?
N-a avut deloc noroc.
N-a avut succes niciodată. Ce aiurea!
Și sunt nenorociți oribili pe lume
care primesc totul pe tavă!
Omul ăsta a luptat în război! A călătorit. A câștigat un concurs Lindy.
Nu știam că Jackie știa să danseze.
De multe ori părea că nici nu știe să meargă.
Dar există o panglică pentru locul întâi în cutiuța asta nenorocită
pe care a băgat-o într-un colț.
Viața unui om într-o cutie de rahat, viața unui om foarte bun.
Un om care merita ceva și care a ajuns să arunce rumeguș
pe vomă la Gaslight.
Asta nu poate continua, bine?
Nu pot să stau deoparte și să privesc cum se întâmplă asta altuia.
Așa că tot restul vieții o să-i caut pe toți Jackie din lume.
Cei pe lângă care treci, cei pe care nu-i vezi,
cei care nu au niciodată noroc,
și o să mă asigur că nu ajung în apartamentul meu nenorocit!
Și-mi pare foarte rău pentru doamna asta, sunt sigură că și ea era de treabă.
- Boise, ce mai faci? - Sunt ocupat.
- O să meargă mai bine în seara asta? - Sper că da.
O să ai o listă corectă cu numerele?
Poate cablul Philomenei nu provoacă răni importante?
Lista? Înger sexy, Spion sovietic sexy, Anii '20, Poeta îmbufnată,
Cleopatra, Fata din Harem, Asistenta Sexy, Can-Can Mademoiselle, Venus răsare,
Fata marinar, Păpușa chinezească, Frumoasa Adormită.
Nu pot memora toate astea. Scrie.
Mi s-a părut mie că recunosc combinația unică de ritm și intensitate.
Ce naiba faci aici?
Urăsc să-ți fur replica. Dar ce naiba faci tu aici?
- Trebuie să pleci. Urc pe scenă. - Rahat.
Te dezbraci acum?
Știam că faza cu Shy Baldwin a fost dificilă.
Eu sunt comedianta.
- Aici? - Da.
Ies acum pe scenă și încă mai fac experimente,
așa că pleacă.
- Vrei să plec? - Da.
- Pentru că te-aș emoționa. - Da.
- Nu zâmbi, e un zâmbet rău. - Am o poveste pentru tine.
Când eram la liceul Mepham din Bellmore,
în Long Island, am făcut un curs pentru discursuri.
Într-o zi, profesoara mă pune să mă ridic în fața tuturor
și îmi dă un subiect. „Grădinile zoologice, bune sau rele?”
Trebuia să fiu împotriva lor.
Îmi spune să mă gândesc cinci minute.
Am încredere în mine cu acest subiect,
așa că îmi încep micul meu discurs
cum că animalele n-ar trebui să fie în cuști și că noi suntem animalele,
când, dintr-o dată, sunt lovit în cap de o gumă de șters.
Mă uit să văd cine a aruncat-o și era profesoara.
Sunt surprins, ca să nu zic mai mult, dar îmi continui discursul
cu o tranziție pricepută despre știința evoluției
și că suntem animale la fel ca orice altă creatură a lui Dumnezeu.
Dacă există.
Și o altă radieră mă lovește în cap.
La fel tot restul discursului meu, la fiecare zece secunde.
Radiere, cretă, hârtie mototolită, un măr pe jumătate mâncat.
Dar am rezistat și am trecut peste cele cinci minute.
După aceea, am întrebat-o pe profesoară: „Ce-a fost asta?”
Îmi zice: „Dle Schneider”, așa cum mi se zicea pe atunci,
„doar te-am învățat să ignori diversiunile.
„Trebuie să rămâi concentrat și te-ai descurcat bine.”
Chestia asta a părut un rahat pe atunci,
dar s-a dovedit a fi o lecție valoroasă.
M-a antrenat pentru ceea ce fac acum.
Deci, în seara asta, doamnă Maisel,
versiunea ta de radiere, cretă și mere pe jumătate mâncate
va fi prezența mea, în publicul tău.
Nu. Nu suntem la Bellmore.
Totul e Bellmore.
- Dnă Maisel, începem spectacolul. - Cred că începe spectacolul.
Bine, dar nu sta unde te pot vedea.
Acum, cu siguranță o să stau unde mă poți vedea.
Rahat.
Doamna Maisel!
Salutare, puține doamne și mulți domni.
Sunt doamna Maisel, gazda și ghidul acestei seri.
Am o slujbă foarte ciudată.
Sunt o femeie care-i face pe bărbați să râdă,
bărbați care au venit să vadă femei cum se dezbracă.
O treabă mai ușoară pentru un bărbat...
Și un număr complicat pentru mine.
Dar nu la fel de complicat ca cel al lui Sandy,
contorsionista noastră,
care folosește o pompă de desfundat ca să... N-o să vă spun dinainte.
Dar nu plecați înainte să o vedeți.
Și despre ce să vorbesc între dansatoarele de striptease?
Baseball? Pisicuțe? Bunici?
Cum păstrezi interesul unui bărbat înfometat
între o gogoașă cu ciocolată și un cheeseburger?
Nu că ați fi toți atenți la mine.
Îi vedeți pe băieții ăștia de aici?
Ei mă ignoră și vorbesc între ei.
Despre ce vorbesc?
Chestii la care te-ai aștepta într-un astfel de local.
Îi aud, așa că stați să le redau conversația.
„Știi ce urăsc mai mult decât să fiu blocat în trafic când trebuie să fac pipi?
„Faptul că Aristotel se baza atât de mult pe opiniile
„bazate pe raționamente neștiințifice.”
„Cred că o persoană poate raționa perfect fără înțelegere științifică,
„așa că îl apăr pe filosoful Aristotel.”
„Tu și Aristotel al tău! Aristotel în sus și Aristotel în jos.
„Le-o trăgea băieților.”
„Erau alte vremuri. Nu se pot aplica standarde moderne.”
Notă: „Miriam Maisel, De unde știi toate astea?
„Pari foarte feminină, cu machiajul, coafura și tocurile tale.”
Răspuns: „Tata îmi citea din Aristotel când eram mică
„și am reținut chestii despre moș, deși nu știu ce înseamnă.”
Scuze de întrerupere.
Mulțumesc! Ne vedem peste puțin timp!
TEMPLU SHEARITH ISRAEL
Acum, că mă uit la micuțul Akiva, tot nu știu cine e copilul ăla.
Nici eu.
M-au pus ultimul. E cel mai bun loc.
Mister.
Uite-o pe Stevie.
- Poate că nu ne-a recunoscut. - Ne-a recunoscut.
Uite, din respect pentru tine,
vreau să știi că asta, noi doi...
Eu nu sunt disponibil acum.
Orice ți-ar fi spus, nu se va întâmpla.
Scuză-mă, amice, avem vreo problemă aici?
Nu, nicio problemă.
Atunci, poți să-mi lași soția în pace?
Sigur. Îmi pare rău.
Și Shabbos fericit, apropo.
Abe, observi ceva ciudat aici azi?
Eu, nu.
Din diafragmă, Moishe.
Acum îl chemăm la bimah pentru aliyah final...
Pe David Ben Nasan.
- Ce naiba? - Cred că a înțeles greșit.
Omul are un cartonaș, era pe cartonaș.
Dle Maisel, sunt mama lui Akiva. Îmi pare rău pentru neînțelegere.
A existat o confuzie. Akiva mormăie.
M-am gândit eu că e ceva.
Fiul meu oricum nu te-ar recunoaște.
- Sper că nu te-ai antrenat prea mult. - Deloc, de fapt.
Mulțumesc.
- Nu te-ar recunoaște? - Nemernic mic!
- Asta numești tu voce? - Tată!
Abe, rabinul.
Acum îți înțeleg punctul de vedere.
Deci, nu sunt doar eu.
Yasher koiach!
Akiva, ai făcut o treabă minunată.
Acum, înainte de a continua cu Hagbah,
te rog să spui tuturor de aici despre partea ta din Tora.
- Într-un cuvânt, despre ce e vorba? - Curaj.
Da, curajul e foarte interesant, Akiva, și foarte nobil.
Dar e la fel de important ca loialitatea?
Cred că da.
Tată, ce i-ai făcut rabinului?
Nu i-am făcut nimic rabinului.
Dar nimeni nu e mai curajos decât unchiul meu, Saul.
A ajutat la eliberarea evreilor din Auschwitz și are trei restaurante,
unul dintre ele dine-in.
Dar trebuie să ne amintim cât de important este
pentru o comunitate ca a noastră să fim loiali unul altuia.
Da.
Am ceva pe cămașă?
Să-ți fie rușine, Abe Weissman!
- Ce am făcut? - Bietul Buzz e nevinovat.
- Ce i-ai făcut lui Buzz? - Soțul tău i-a ucis spectacolul.
A scris lucruri oribile despre asta în ziarul ăla de doi bani.
A fost munca de o viață a băiatului.
Village Voice nu e ziarul meu.
- Tată, ce ai scris? - Am scris ce am văzut.
Ar trebui să-ți fie rușine, Abe Weissman!
Oameni buni!
Sunt jurnalist
și, uneori, să scriu o recenzie proastă face parte din slujba mea.
O datorez publicului.
Așa că, vă rog, să avem un pic de respect
și să dăm cuvântul înapoi rabinului Huebsche.
Ce e mai important, Abraham, publicul sau oamenii tăi?
Da!
Am scăpat de Hitler pentru asta?
Calomnie! Asta a scris.
Minciuni și calomnie!
Abe, ce e recenzia asta? Ce ai scris?
Uită-te singură!
Am vorbit cu Buzz noaptea trecută și era de neconsolat.
A zis că mai bine se îneca în lac.
Ar fi făcut-o, dacă nu l-aș fi salvat.
Ca să-l omori din nou?
„Când vezi Au venit, au dansat parcă locuiești în iad”?
„Am simțit o furie și o disperare pe care nu le-am simțit de când mi-am dat seama
„că visul american a venit la pachet cu un asterisc enorm.”
- Tată! - Ce?
Sunt plătit să spun adevărul. Sunt plătit să fiu sincer.
Ai fost atât de sincer în '53, când fiică-ta a fost praf?
O dată pentru totdeauna, oameni buni,
nu sunt Mary Martin sau Jessica Tandy,
dar am fost o Clare decentă și nu am stricat spectacolul.
În musicaluri, caracterul e mai important decât tehnica.
Ai stat acolo, sorbind șampanie,
făcând conversație,
l-ai citat pe Oscar Wilde, l-ai îmbrățișat pe Buzz, ai închinat pentru el,
în timp ce țineai cuțitul lui Cain la spate!
Pauly, nu fi atât de dramatic!
- Tu ești singurul care spune adevărul? - Adevăr?
Nimic din Biblia ebraică
nu indică faptul că Cain l-a ucis pe Abel cu un cuțit. Halal adevăr!
Ba da. Cartea Genezei, Cain l-a ucis pe Abel!
- Și se presupune că a fost cu un cuțit. - Dle rabin, spune și tu.
Conform Torei, Cain a fost un muncitor al pământului.
Exact, așa că a fost, cel mai probabil, o sapă sau o mistrie.
- Nu avea cuțit. - Și nu că ți-ar păsa,
dar economiile mele câștigate cu greu sunt kaput.
Ai spus că ai investit o parte mică, nu exagera ca să faci efect.
Mic pentru spectacol, mare pentru mine.
Spectacolul nu a fost bun.
Sau poate a fost bun?
Am fost drăguț în recenzie.
Am folosit spectacolul
ca să vorbesc despre putregaiul din inima teatrului american,
în loc să enumăr toate defectele sale.
- Cum rămâne cu cântecul? - Are un cântec bun, atât!
Nu poți avea un musical cu un cântec bun.
Nu știu de ce ești de partea lor.
Personajul pe care îl urăști,
băgăreața agresivă și nepoliticoasă. Tu ești.
- Poftim? - Numele ei era Iris. Rose, Iris.
Bea sherry, avea o ghicitoare, doi copii?
Ai distrus spectacolul și i-ai stricat săracului Akiva ceremonia de bar mitzvah.
Da, aș fi vrut să nu te fi invitat, dle Weissman.
Au fost o mulțime de probleme cu lista ta de invitați, puștiule.
Nu-ți place? Bine. Dar trebuie să-l strici pentru ceilalți?
E frumos. Nu face niciun rău.
Ba da, pentru că în lume există un spectacol grozav
care nu primește resursele de care are nevoie pentru a fi văzut.
Ce spectacol?
Ce vrei să spui?
Care e acest spectacol minunat, fără resurse și fără bani?
Sunt zece spectacole care ar putea folosi resurse. Douăzeci.
Care sunt astea 20?
El spune că, dacă dai pentru ceva, iei de la altceva.
Asta spune fata care a stricat Catskills.
Cine a spus asta?
Nu te ascunde! Cine a spus asta?
Încetați, toți! Gata.
Vă distrag atenția și, aparent, sunt un inamic al poporului.
Așa că voi pleca, ca să puteți continua ceremonia.
Dar trebuie să știți ceva pe viitor.
Voi sunteți broasca, eu sunt scorpionul.
Înțep pentru că asta e firea mea.
La naiba, aș vrea să am pelerina.
Și ce dacă am pretenții?
Cât de greu e să faci apă la temperatura camerei?
E temperatura camerei.
Cunoaștem un domn Fibbi?
Ce fel de nume e ăsta?
Scrie: „16:30, domnul Fibbi a sunat, va suna înapoi.”
- Nu-mi sună cunoscut. - Zelda nu cere niciodată prenumele.
Îi tot spun să facă asta.
Personalul părea întotdeauna fericit să li se corecteze greșelile,
și e un anumit mod în care se taie un grepfrut.
Dumnezeu a făcut acele segmente cu un motiv.
- Alo? - Abe? Sunt Asher.
- Asher, ce surpriză! - Serios?
Sunt surprins că ești surprins.
De ce?
Un prieten mi-a trimis ce ai scris în Village Voice.
Ai făcut recenzie la un spectacol, Au venit, au dansat.
- Pare a fi de rahat. - Asta ca să nu zic mai rău.
Și apoi, ai devenit un pic nostalgic la sfârșit,
cu asteriscul visului american,
care a făcut tranziția foarte frumos către ceva ce noi am făcut în anii '20.
- Editorului meu îi place să fiu personal. - Sigur.
Dar i-a plăcut faptul că ne-ai făcut vinovați pe amândoi
pentru o infracțiune federală, Abe?
Despre ce vorbești?
Paragraful strașnic despre artă și anarhie,
unde descrii foarte clar
cum tu și eu am dat foc la o clădire federală!
- A fost acum mulți ani. Cui îi pasă? - FBI-ului.
- Ce? - Vor să venim
la biroul din New York săptămâna viitoare.
- FBI nu m-a contactat. - O vor face. Crede-mă.
Ia-ți la revedere de la cei dragi și ia-ți periuța de dinți, Abe,
pentru că o să spargem bolovani la închisoare.
O să fie nasol pentru guta mea!
- Ne vedem la New York. - Asher...
16:30 A SUNAT DOMNUL FIBBI. VA SUNA ÎNAPOI.
Domnul Fibbi.
Pentru Jackie.
Un om care nu suferea proștii și care credea că toți sunt proști.
Omul a cărui dragoste pentru ocarine îi descria lipsa de gusturi muzicale.
Cel care a împrumutat zece dolari de la mine cu o zi înainte de a muri,
pentru că presimțea.
Omul care știa cum să mă înnebunească mai mult decât oricine, în afară de tine.
Un om care a fost prietenul meu.
- Pentru Jackie. - Pentru Jackie.
Subtitrarea: Ligia Constantinescu
Redactor Robert Ciubotaru