‫מלאך אחד פחות בגן עדן, מותק.‬
‫שני ויסקי, בבקשה.‬
‫הבחור בשולחן שש שוב הוציא את הזין שלו.‬
‫- הבחור בשולחן שש הוציא את הזין שלו. - הבחור בשולחן שש הוציא את הזין שלו.‬
‫בן אלף.‬
‫טריקסי, את בסדר? את שומעת אותי?‬
‫זאת הייתה פילומינה המתוקה והקדושה.‬
‫- שמימית, אתם לא חושבים? - בן אלף, הראש שלי.‬
‫וזאת הייתה חברתה עם הפה המלוכלך, פילדלפיה.‬
‫תתפשטי.‬
‫מחשבה טובה, אבל אני חושבת שאשאיר אותה.‬
‫- תתפשטי. - תתפשטי.‬
‫תתפשטי.‬
‫חבר'ה, תקשיבו לי.‬
‫עד שאסיים לפתוח ולשחרר‬
‫את המתקן מימי הביניים שכולל משי וגומי שהוא המחוך שלי,‬
‫תהיו במיטה עם נשותיכם‬
‫ותגידו להן כמה אתם שונאים לעבוד עד מאוחר.‬
‫לא אמרתם שתזרקו עליי שטר דולר מקומט ושמנוני.‬
‫עכשיו אתפשט.‬
‫מידג'.‬
‫אין זמן.‬
‫אבל תחזיקו את הגסטבי הגדול שלכם‬
‫כי הנה מגיע מופע ההצדעה שלנו לשנות ה-20 הסוערות.‬
‫אבל קודם כול, ספירה, בחורה בודדה בהרמון.‬
‫- מה לעזאזל? - לא ידעתי.‬
‫אף אחד לא יודע כאן כלום. שלוש, ארבע.‬
‫בויסי, מה קרה לשנות ה-20 הסוערות?‬
‫- טריקסי חטפה מכה מהכבל. - ראיתי. שמעתי.‬
‫- אז הלכנו על הבחורה בהרמון. - בלי להגיד לי.‬
‫היית על הבמה.‬
‫הלהבתי את הקהל לקראת פלאפרית סקסית.‬
‫כל עוד יש כמה בנות שמנענעות, לבחורים האלה לא אכפת מהלבוש שלהן.‬
‫אני לא מסכימה. עם ספירה הם מצפים לשדיים חושניים ומסתוריים,‬
‫לא לשדיים פיציים משנות ה-20.‬
‫אף אחד לא מבולבל, כי אף אחד לא מקשיב לך.‬
‫- אני נפגעת מזה. - כמו כולן.‬
‫- אתה טוב יותר מזה, בויסי. - דברי עם קליפורד. הוא חותם על הצ'קים.‬
‫סליחה.‬
‫שלום לכולן.‬
‫בויסי לא משהו בהיכרויות, אז רציתי להציג את עצמי.‬
‫היי, אני מידג'.‬
‫גב' מייזל.‬
‫אני המנחה החדשה כאן בוולף.‬
‫אם מישהי מכן רוצה להוסיף קמצוץ של הומור למופע הקבוע שלכן,‬
‫ראו בי יועצת הקומדיה שלכן.‬
‫טוב, משוחררות.‬
‫סליחה.‬
‫קדימה, שש.‬
‫- קדימה. - עושה בוחטה.‬
‫כן.‬
‫קליפורד.‬
‫כוס קפה בשבילך. אני יודעת שהיית רוצה אחת עכשיו.‬
‫- הוא מריח טרי. - הוא אמור להיות.‬
‫הייתי שמחה להציע כמה שינויים קטנים‬
‫שלדעתי יהפכו את המועדון למה שהוא יכול להיות.‬
‫מערכת טובה יותר להצגת המופעים. יש פציעות שניתן למנוע.‬
‫אולי פגישה בנוגע לבטיחות.‬
‫בקטסקיל מוניתי למפקחת הבטיחות על פעילויות שונות.‬
‫ספורט מים, טיול תרמילאים.‬
‫הייתה פעם אחת שעשינו הליכה, והרבי חשב שהכיש אותו נחש.‬
‫מצצתי לאיש הזה עד שהוא כמעט התעלף.‬
‫כלומר, את הקרסול שלו.‬
‫מסתבר שאלו היו עקיצות יתוש, אבל אנשים צחקו.‬
‫בכל מקרה, תחשוב על זה, ו...‬
‫זה גם סיכון בטיחותי.‬
‫- מלאך מסריח. - תני לי גם אחת.‬
‫שמעת? הראש של הפלאפרית התרסק.‬
‫- שמעתי את הקללות. נשמע מצחיק. - זה לא היה מצחיק. זה רשלני.‬
‫- המקום הזה דורש הרבה תיקונים. - זה מועדון חשפנות.‬
‫כל עוד הבחורה מנענעת את השדיים שלה, שום דבר מזה לא חשוב.‬
‫- מייזל, ספירה מסיימת. - נתראה מחר.‬
‫נתראה מחר. מי הבאה בתור?‬
‫- אנני אוקלי. - תודה.‬
‫או ברנדה נערת הציפור.‬
‫שלום לכם. התגעגעתם אליי?‬
‫- כן, תתפשטי! - תתפשטי!‬
‫צ'סטר, השארת את הדלת פתוחה שוב.‬
‫כמה פעמים אני צריכה...‬
‫- זה משהו דוחה? - את בטח סוזי.‬
‫- כן. - אני ננסי. האחות של ג'קי.‬
‫- טוב, הוא... - מת. הוא מת.‬
‫- סליחה, מה? - שבץ מתי שהוא אחר הצוהריים היום.‬
‫שבץ?‬
‫הייתי ליד המיטה שלו לפני שהוא נפטר.‬
‫הוא עדיין דיבר.‬
‫כן, הוא אוהב לדבר.‬
‫- המילים האחרונות שלו היו מיועדות לך. - מיועדות לי?‬
‫אז רשמתי אותן כדי לא לשכוח.‬
‫"סוזי, החבר'ה באים לשייף את הרצפה בצוהריים.‬
‫"תהיי שם כדי לתת להם להיכנס.‬
‫"הם לא אחראים, אז מי יודע אם הם יופיעו.‬
‫"תזכרי שביום שני יש חופש,‬
‫"אז אל תוציאי את הזבל ביום ראשון בערב,‬
‫"כבר קיבלנו דוח אחד מהעירייה.‬
‫"אם את מתכוונת להכין רוטב לספגטי,‬
‫"תדחפי את הווילונות לאחור, כי את מתיזה מאוד,‬
‫"ואי אפשר להוציא את הכתם של הרוטב מהבד הזה.‬
‫"הוא עדין מדי."‬
‫גברת מייזל המופלאה‬
‫פלסטיק, הנס המודרני.‬
‫אלו כמה ממוצרי הפלסטיק הטובים ביותר בשוק.‬
‫אין ספק.‬
‫יש בחירה כזאת גדולה, כל כך הרבה גדלים, צבעים,‬
‫ואתן תרצו את כולם.‬
‫זה הוונדרליר.‬
‫אני אוהבת את השם הזה.‬
‫ולארוחות ערב גדולות למדי,‬
‫הוונדרליר הגדול.‬
‫אני צריכה שניים מכל אחד. זה טוב כל כך.‬
‫תרשמי אותי.‬
‫תעבירו ביניכן את הוונדרליר, גבירותיי, ואני כבר חוזרת.‬
‫גבירותיי, איזה סיפור יש לי בשבילכן.‬
‫אני מכירה בחורה...‬
‫אם לא היית מבשלת בשביל אדם אחד.‬
‫- נוכל לקבוע לצוהריים? - אימא, ג'ין מפסידה.‬
‫למה שלא תחזרי לקבוצה?‬
‫- מרים, אני מנסה למכור כאן. - גם אני, תסתלקי.‬
‫היא מכינה ארוחת ערב, ונכנס שודד עם אקדח.‬
‫היא צורחת, הוא יורה,‬
‫וקופסת הפלסטיק שהיא החזיקה עצרה את הכדור!‬
‫הם לא מזכירים את זה בספרות.‬
‫אימוג'ן.‬
‫תירגעי, גברת.‬
‫- את רוצה לבצע מכירות או לא? - כן.‬
‫להראות להן איך להוציא אוויר מחצי גלון לא מקדם מוצר‬
‫ואת כאן כדי לקדם מוצר. עכשיו תמכרי!‬
‫הגיע הזמן להוציא את טפסי ההזמנה. לאחר מכן,‬
‫אכריז על הזוכה עם כובע הפלסטיק הכי טיפשי.‬
‫אוי, אלוהים.‬
‫מה? את בסדר?‬
‫בבקשה תסלחו לי כולן.‬
‫- אימוג'ן. - אני אטפל בזה.‬
‫בואו נפסיק עם השטויות ונעשה כמה עסקאות.‬
‫את צריכה לאכול.‬
‫- הכיריים האלה לא טובים. - לא נראה לי שכל זה ייכנס.‬
‫- איך הכריך? - הוא נהדר.‬
‫חם כאן, קר שם.‬
‫- רשמית, אין לנו מקום. - מה? לא.‬
‫- הפודינג צריך להיות שם. - אני לא חושבת.‬
‫אפשר להקפיא את העוף. איפה המקפיא?‬
‫- שם למעלה. - מה זה המקום הזה? הגולאג?‬
‫הרגזתי את זלדה. לא ידעתי שאפשר להרגיז אותה.‬
‫נתחלף.‬
‫לפי כל המגזינים, צריך להפשיר פעם בחודש.‬
‫- זה מטורף. - קפה טוב.‬
‫- יש לך נמלים. - היית צריכה לצלצל אליי.‬
‫- צלצלתי אלייך. - אני מתכוונת ברגע שגילית.‬
‫אני לא רוצה שתשתי לבד במשך שעות בזמנים כאלה.‬
‫- אני כאן. - עכשיו את כועסת, בדיוק כמו זלדה.‬
‫אני לא כועסת.‬
‫- ג'קי מת. - אני יודעת, מותק.‬
‫באמת?‬
‫הוא היה כאן לבד ובום.‬
‫ג'יאני הזקן מלמעלה אמר שהוא שמע חבטה והזעיק את השוטרים.‬
‫הם הכניסו אותו למכונית ולקחו אותו לבלוויו,‬
‫ועד תשע הסיפור נגמר, הוא מת.‬
‫הוא לא היה חולה, הוא לא סבל. אנחנו צריכים להעריך את זה.‬
‫אלה היו נקניקיות הצ'ילי.‬
‫הזהרתי אותו לגבי נקניקיות הצ'ילי.‬
‫הבחור ניזון מנקניקיות צ'ילי.‬
‫הקרח מנצח. צריך לאכול את הכול עכשיו.‬
‫- מתי הלוויה? - אני לא יודעת.‬
‫- איך אשיג את אחותו? - לא יודעת.‬
‫- היא השאירה כרטיס? - לא.‬
‫- היא כתבה משהו? - יש לך מזלג אחד?‬
‫היא לא רשמה משהו. אני לא יודעת איפה הלוויה.‬
‫אני לא יודעת איפה האחות או מי היא.‬
‫אני רק יודעת שאמש, כשלא הייתי כאן,‬
‫הקוץ הכי גדול בתחת שלי מת בדירה שלי.‬
‫מזלגות.‬
‫- אני מצטערת. - גם אני מצטערת.‬
‫אני לא רוצה להישאר בדירה הזאת, מישהו מת כאן, זה מפחיד.‬
‫זאת לא הפעם הראשונה.‬
‫- היו הרבה מקרי מוות בחדר הזה. - מה?‬
‫בדקתי את ההיסטוריה בארכיון העירוני לפני שעברתי לפה.‬
‫- למה? - כי זה הדבר הראשון שעושים.‬
‫- לא, זה לא. - הייתה עריפת ראש.‬
‫אישה נאכלה בחיים בידי תולעים.‬
‫לתאומים זהים הוצאו המעיים לצלילי מוסיקה.‬
‫צינור התפוצץ וגרם לטביעה של משפחה שלמה,‬
‫- ויש גם מקרי המוות בעריסה. - צ'סטר. תאכל את הביצים שלך.‬
‫ארבעה מקרי מוות בחניקה בפינה הזאת בדיוק.‬
‫אולי אל תאיצי בי.‬
‫אני מקווה שזה מספיק. מר מויש אוהב דלעת.‬
‫לא הכנתי מספיק דלעת.‬
‫אוותר על הדלעת, כדי שתהיה למויש.‬
‫נחמד כל כך שכולנו שוב ביחד.‬
‫זלדה, לא. את בוכה כבר יומיים.‬
‫חשבתי שרק מוישי הכיר אותו.‬
‫בטח פגשת אותו בשלב מסוים.‬
‫- אנו מכירים את משפחתו מהקטסקילס. - אני מכיר את ההורים.‬
‫ואת הסבא ראיתי במקלחת אחרי משחק טניס. שק אשכים מקומט.‬
‫והוא ראה כבר יפים.‬
‫- אוי ואבוי. - אנחנו מדברים על נער הבר מצווה, עקיבא?‬
‫מויש התבקש לעלות לתורה בטקס שלו‬
‫והוא נשבע שהוא לא פגש אותו.‬
‫זאת רשימה קצרה של אנשים שאת בוחרת.‬
‫היית חושבת לבחור במישהו שמכיר אותך.‬
‫זה נחמד רק שמישהו ירצה אותך. כל אחד.‬
‫הבית ריק כל כך עכשיו.‬
‫- אייב ואני נבקר בקרוב, שירלי. - ביום שלישי?‬
‫- אני לא יודעת. - ביום רביעי? אכין את הכרוב שלי.‬
‫זה יהיה בקרוב. אני מבטיחה לך.‬
‫ההבטחה שלך היא די חסרת משמעות. שתינו יודעות את זה.‬
‫- אז בואי נקבע תאריך. - הלו?‬
‫הצעירים חזרו.‬
‫איתן, סבא יצטרך את עזרתך.‬
‫- ראיתי את אייב מגיע מאחוריי. - השעות שלו כל כך לא צפויות.‬
‫תסתכלו על הדירה הזאת. הכול חזר לקודמתו.‬
‫זה חדש. הישן היה הרוס.‬
‫אני זוכר כשאיתן הרס אותו.‬
‫- עקיבא ברגמן. השם לא נשמע מוכר? - לא.‬
‫- אל תמהר. תחשוב. תחשוב. - יש לי ארוחת ערב בשבילך במטבח, איתן.‬
‫- תגיד לילה טוב. - לילה טוב.‬
‫- לילה טוב. - אולי קנית לילד גלידה.‬
‫והיא הייתה מיוחדת כל כך שהייתה לה משמעות.‬
‫אני לא מסתובב בקטסקיל וקונה גלידות לילדים זרים.‬
‫יש הרבה בחורים כאלה שם.‬
‫על מה אתה מדבר?‬
‫את זוכרת את דניאל סנדברג עם המשקפיים של בקבוק הקולה?‬
‫- כן, בא עם אמו. - קראתי לו "דני כיסים-עמוקים",‬
‫הוא ביקש מבנים לחפור במכנסיו ולחפש סוכריות.‬
‫לא ידעתי על זה כלום.‬
‫והיה טום מבאפלו עם הפוני של הבנות.‬
‫- הם קראו לו טומי "תחת לגעת בו". - אתה ממציא את זה.‬
‫מויש, שירלי, אתם זוכרים את סוזי מיום כיפור?‬
‫- שלום. - היי.‬
‫- מה קורה? - בחור מת.‬
‫- אוי, אלוהים. - מי? בעלך?‬
‫- השותף שלה לדירה, ג'קי מגזלייט. - שיט. הכרתי אותו.‬
‫- מה קרה? - אמרתי לך, הוא מת.‬
‫נכון. סליחה.‬
‫כמו עוד הרבה אנשים בדירה שלי. לצ'סטר יש רשימה.‬
‫- צ'סטר החצוף? - אייב, בדיוק בזמן לאכול.‬
‫לא ראית אותי מאחוריך?‬
‫- כן, אבל... - בואו נאכל לפני שזה יתקרר.‬
‫אני צריך לעמוד שם ולצפות במעלית לוקחת אותך לקומה התשיעית,‬
‫עוצרת, יורדת בחזרה, ואז אני צריך להיכנס, לעלות בחזרה,‬
‫- אלה 27 קומות. - אתה תשרוד, אבא.‬
‫זה בסגנון משפחתי, כולם. תשכחו מהנימוסין ותרגישו חופשי.‬
‫טוב שהספקתי להגיע, כי יש לי ידיעה נחמדה לכולם.‬
‫- בואו נשמע אותה. - אני, מו...‬
‫מוניתי... למה זלדה בוכה?‬
‫לא הכנתי מספיק דלעת ואני פשוט שמחה כל כך.‬
‫אנחנו מסתדרים מכאן, זלדה, למה שלא תצאי להפסקה?‬
‫אז ה"וילג' וויס" מינו אותי, מבקר התיאטרון הראשי,‬
‫לכתוב ביקורת על מחזמר חדש בברודווי שנכתב על ידי באז גולדברג שלנו.‬
‫- אוי, אלוהים. - לבאז יש מופע? מופע אמיתי?‬
‫המחזמר שהוא עובד עליו בסטיינר כבר שמונה שנים?‬
‫זה סיפור הצלחה אמיתי. הצליח מאוד בניו הייבן.‬
‫- יש סביבו הרבה באז, סליחה על משחק המילים. - יפה.‬
‫ויש כרטיס לערב הבכורה לכולם.‬
‫- ערב הבכורה. - איזה כיף.‬
‫אייב, איך שיחקת אותה.‬
‫- כבר אין לי מה ללבוש. - אני גאה בבאז. בחיים לא ויתר על המופע.‬
‫צפינו בו באתר הנופש כ-20 פעם.‬
‫השיר הזה נתקע לך בראש.‬
‫השתתפת במופע של באז שנה אחת, נכון, מרים?‬
‫בסטיינר?‬
‫גילמתי את קלייר לנדסבורג בקיץ של 1953.‬
‫- והוא פיטר אותך, נכון? - לא, לא פוטרתי.‬
‫הופעתי זמן מה והמופע הלך טוב מאוד,‬
‫ואז זזתי הצידה לטובת בת מזל אחרת שתגלם את התפקיד.‬
‫הוא פיטר אותך כי לא ידעת לשיר או לשחק.‬
‫או לרקוד. אני זוכר את זה.‬
‫- לא יכולת לשיר או לשחק או לרקוד. - היא לא ג'ודי גרלנד,‬
‫- אבל היא עשתה את המקסימום. - כן.‬
‫לא, אני לא ג'ודי גרלנד, אבל מי כן? חוץ מג'ודי גרלנד.‬
‫קפאת בפעם ההיא, את זוכרת?‬
‫- לא יכולת לזכור את השורה שלך. - פעם אחת, שירלי.‬
‫- ראיתי את זה כל כך הרבה שידעתי את השורה. - כולם ידעו.‬
‫- כל האולם צעק את השורה. - לא פוטרתי מהמופע, בסדר?‬
‫זאת כל הדלעת?‬
‫וג'ואל, בלי שום קשר לתקרית במעלית,‬
‫יש לך גם כרטיס.‬
‫שניים, אם תרצה להביא חבר.‬
‫כן, ג'ואל, תביא חבר.‬
‫את ארצ'י או מישהו אחר.‬
‫אין מישהו אחר. כרטיס אחד יספיק.‬
‫ג'ואל, אני עדיין מחשיבה אותך בן משפחה וחבל שאתה לבד.‬
‫הייתה בחורה טובה‬
‫שסידרתי לו בשבוע שעבר, לינה ברופמן.‬
‫- זה היה בן. - אתה פועל מהר.‬
‫סליחה שלא רציתי לצאת עם גרושה בהיריון.‬
‫- היא לא גרושה. בעלה מת. - כולם מתים.‬
‫- אפשר להחליף נושא? - שירלי, אני מאוכזבת.‬
‫יש לך שדכנית מקצועית במשפחה. תיעזרי בי.‬
‫- אלוהים, את צודקת. - כתוב "התקשרו לתאום פגישה",‬
‫אבל אין צורך בפגישה בשבילך.‬
‫אל תתני לה את הכרטיס.‬
‫זה לא משנה, אני יודעת את השם והמספר שלה.‬
‫- תשני את השם והמספר שלך. - מי הטיפוס של ג'ואל?‬
‫מרים הייתה הטיפוס שלו, אבל מי עוד הטיפוס שלו?‬
‫מי? מולי הקטנה?‬
‫בערך 63 שנה כיהודי אדוק.‬
‫סטיקבול? אלך לכתוב את זה.‬
‫אם בכוונתך לעשות עלייה, תעשה את זה נכון.‬
‫איך אגרום לך להפסיק?‬
‫רוז.‬
‫חלוק הרחצה שלי בחדר האמבטיה?‬
‫רוז?‬
‫- רוז. - מה, אייב?‬
‫חשבתי שחיפשת את חלוק הרחצה שלי.‬
‫לא, אייב, אני מתכוננת לשינה.‬
‫- רוז. - לא, חלוק הרחצה שלך לא כאן.‬
‫- אז איפה הוא? - איפה שהשארת אותו בפעם האחרונה.‬
‫אתה נראה נורא, דרך אגב.‬
‫- תודה, גראוצ'ו. - אני לא צוחק. זה לא קטע.‬
‫זה יותר כמו מצב חירום לאומי.‬
‫אתה נראה פנטסטי.‬
‫- רזה ונינוח. מה הסוד שלך? - אני בן 28.‬
‫הנה.‬
‫אתה נראה בדיוק אותו הדבר כמו בסרטים שגדלתי עליהם. איך זה ייתכן?‬
‫מבלה את גיל הזהב עם האישה.‬
‫- כמה זמן אתה נשוי? - לא דיברתי על אשתי.‬
‫שני ההורים של גראוצ'ו מתים.‬
‫אולי כדאי שתלכי לישון.‬
‫- אני לא יכולה להירדם. - לאימא שלי יש כדורים.‬
‫עברתי על הכדורים של אימא שלך, יש לה הרבה.‬
‫היא מחביאה אותם בשלושה מקומות שונים. לכן יש לה ערכת סריגה.‬
‫מצאתי את אחותו של ג'קי, דרך אגב.‬
‫היא שאלה אותי אם אדבר בלוויה.‬
‫מה אמרת?‬
‫הייתי במלכוד. אמרתי כן. מה יכולתי להגיד, לא?‬
‫את בטוחה שתוכלי לעשות את זה?‬
‫אנסה לא לפשל שם יותר מדי.‬
‫- מי גרם לך להתחיל לעשן סיגרים? - צ'יקו.‬
‫תלכי לישון.‬
‫תשאירי את הבירה שלך.‬
‫- אחיך מהמר כבד. - זה בלשון המעטה.‬
‫כמה הוא הפסיד?‬
‫צ'יקו תמיד אומר, "אם תחבר את כל הכסף שיש להרפו,‬
‫"זה הסכום שאיבדתי."‬
‫תאכל מהר, איתן, מתוכנן לנו יום גדול וכיפי.‬
‫- בסדר. - השרשרת זאת נראית בסדר?‬
‫- אם את חייבת לשאול... - אני מחליפה אותה.‬
‫- אפשר לשאול את סיכת הבננה שלך? - בקופסת התכשיטים שלי,‬
‫אבל אם את הולכת על בננה, תשני את עגילי הדובדבן.‬
‫יותר מדי פירות נראה כמו עצלות.‬
‫- בוקר טוב, סוזי. - איתן סימון מייזל,‬
‫תזיז את התחת שלך. אני מתכוונת לזה.‬
‫- אסור לנו לאחר. - נכון. אסור לך לאחר לרופא.‬
‫אנחנו לא אומרים לו שהוא הולך לרופא.‬
‫אנחנו אומרים לו שהוא יוצא להרפתקה.‬
‫יצא המרצע מהשק עכשיו.‬
‫בואי, אסתר. נלך להרגיע את אחיך.‬
‫- בוקר טוב, סוזי. - יש לי בלינצ'ס.‬
‫לא, תעזבי אותי.‬
‫תפסיק להתרוצץ. אסור להתרוצץ.‬
‫אני לא רוצה ללכת לרופא.‬
‫אני צריכה שאחד מכם יישאר איתה.‬
‫מה?‬
‫אין מצב שאקח אותה לרופא הילדים כשהיא רק מדברת על אנשים מתים.‬
‫אני לא יכול לקחת אותה ל"דה וילג' וויס".‬
‫אני עדיין חדש שם, אולי אקבל היום כינוי.‬
‫- לא. - בסדר. אבן, נייר, מספריים. מוכנים?‬
‫אחת, שתיים, שלוש.‬
‫- מי ניצח? - רק רגע, בבקשה.‬
‫זה בשבילך, מיס סוזי.‬
‫- הלו? - הי, סוזי זה ג'יי-ג'יי.‬
‫- שמעת על ג'קי? - כן, שמעתי.‬
‫גרתי איתו, אידיוט.‬
‫הוא השאיר כאן כמה ארגזים.‬
‫- ארגזים של מה? - דברים, גרוטאות, אני לא יודע.‬
‫מה אתה רוצה שאעשה?‬
‫את רוצה שאזרוק אותם?‬
‫לא. אעבור מתי שהוא השבוע.‬
‫אבל הם תופסים מקום.‬
‫- כן, גם אתה. - את מחפשת שותף לדירה חדש?‬
‫- אני הולכת לצפות בטלוויזיה. - חבר'ה, אבן, נייר, מספריים.‬
‫כל דבר מנצח משהו אחר. זה משחק ילדים.‬
‫אבל אם בחרתי חום, החום ממס את המספריים.‬
‫ושורף את הנייר.‬
‫חום מנצח הכול חוץ מאבן.‬
‫חום הוא לא אפשרות.‬
‫מים היו גורמים למספריים חלודה והיו הורסים את הנייר.‬
‫- אלה מספרי פליז או פלדה? - למה שלא נטיל מטבע?‬
‫והתחביבים שלך הם תפירה, רקמה ואריגה?‬
‫יש לי מכונת אריגה משלי.‬
‫נוסיף את זה לעמודה שתיים.‬
‫תזכרי, דיברנו על זה. הגילויים שלאחר הנישואין.‬
‫אני מבטיחה לך, אמיליה, נמצא לך את בן הזוג המושלם.‬
‫- את חושבת? - כן. באמת.‬
‫בכל פעם שאני פוגשת גבר, אני אף פעם לא יודעת מה לומר.‬
‫זה לא משנה מה את אומרת. הוא לא מקשיב.‬
‫- רוז. - כן, סוזי.‬
‫העמוד מלא.‬
‫- אז תהפכי אותו. - שני הצדדים.‬
‫- מה לגבי העמודים האחרים? - כולם מלאים.‬
‫ניתן לך עוד נייר.‬
‫תגידי לאימא שלך שהפגישה הלכה נהדר.‬
‫הכתובת לצ'ק מופיעה מאחור.‬
‫בסדר. תודה.‬
‫אני נלהבת מאוד.‬
‫- טוב? זה היה טוב? - טוב מאוד.‬
‫אני צריכה ללכת לשירותים.‬
‫- סוזי, הגיע הזמן לעשות פיפי. - כבר הלכתי.‬
‫רוז, תצטרכי לדחות קצת את ההפסקה שלך.‬
‫- יש לך פגישה בלי שנקבע תור. - עוד אחת?‬
‫עוד שתיים.‬
‫השמועה על הכישרון שלך מתפשטת כמו מלנכוליה.‬
‫- זה קורה מהר כל כך. - זה משמח.‬
‫יש לך כבר שתי הצלחות החודש.‬
‫שלושה שידוכים, שלושה אירוסים, אושר כזה גדול.‬
‫תשלטי בעצמך. אנחנו בבית תה, אנשים חולטים.‬
‫- רוז. - מה?‬
‫משעמם לי. אני רעבה, אני רוצה ללכת.‬
‫אני עובדת, סוזי. נלך כשאסיים.‬
‫אני שונאת את זה.‬
‫- תני לה עוד דפים, בסדר? - כמובן. שאלה.‬
‫למה היא כאן?‬
‫איזה אדון נפטר בדירה שלה והיא לא יכולה לחזור לשם.‬
‫- הוא חוסם את הדלת? - אני לא יודעת.‬
‫- לכי לקרוא לאדם הבא שנרשם. - כן, כמובן.‬
‫- מיראבל, את הבאה בתור. - היא מביאה את הניירות שלך.‬
‫- את שדכנית? - נכון.‬
‫את חושבת שיש שם מישהו למפלצת שיצאה הרגע?‬
‫כן.‬
‫- יש לה גיבנת. - אוכל לסדר זאת.‬
‫- באמת? תגרמי לבחור לעיוורון? - סוזי. זה עסק.‬
‫את המנהלת של הבת שלי, והיית אינסטלטורית,‬
‫אז את אמורה להבין בעסקים.‬
‫אשלח את המפלצת למעצבת השיער שלי. היא תסדר את השיער.‬
‫אלמד אותה על פודרה, מסקרה, שפתון, דאודורנט.‬
‫נשיג לה מחוך, היא תשב ישר,‬
‫נשמיד את הנול ויהיה לה בעל.‬
‫כי יש מישהו שם בחוץ לכל אחת.‬
‫למה את מסתכלת עליי? מה זה?‬
‫- הזמנתי את זה בשבילך. - לי? הכול?‬
‫כן.‬
‫- וזאת רק קצפת? - וכף.‬
‫פשוט לאכול? היא לא צריכה להיות על משהו?‬
‫נכון.‬
‫רוז וייסמן, הייתי הולכת אחרייך לתוך הגיהינום.‬
‫לא יהיה בכך צורך. שלום.‬
‫איכס.‬
‫- סוזי. - סליחה.‬
‫את בטח מיראבל. אני רוז. איזו שמלה מקסימה.‬
‫מה אוכל לעשות למענך?‬
‫"הם באו, הם רקדו" מחזמר שמתרחש בהרים‬
‫- אימא, יש לך זיעה ניגרת בצוואר. - עזוב.‬
‫זה ערב הפתיחה. למה שלא אתלבש היטב?‬
‫- עכשיו 27 מעלות, את תתמוססי. - עזוב.‬
‫- אני רוצה להיקבר במעיל הזה. - אולי הערב.‬
‫- עזוב. - הנה הם.‬
‫בואו אחריי כולם.‬
‫מר וייסמן, ברוך הבא. אני ג'רלד, מנהל המקום.‬
‫- הכרטיסים שלך, אדוני. - תודה. מה דעתך על הגלימה שלי?‬
‫היא מהודרת מאוד.‬
‫- גברתי, תרצי להשאיר את ה... - תן לה ללבוש אותו.‬
‫כל דבר אחר שתצטרכו, תודיעו לי.‬
‫נראה שיש לנו חמישה ליד הבמה ושניים בקומת הביניים.‬
‫- בבקשה. - אנחנו יושבים ביחד?‬
‫- רחוק מכם? - כן.‬
‫- לא. לא. לא. לא. - היי, יש... לא.‬
‫נוכל... אפשר אולי להחליף מקומות?‬
‫- או שאפשר לשבת עם מידג'? - אני רוצה לשבת איתה.‬
‫מידג', כן, כן? מידג', כן?‬
‫החמישה הם שורה חמישית במרכז, אז...‬
‫לעזאזל.‬
‫זה האות שלנו, כולם, בואו ניכנס.‬
‫המוות מגיע לארכיבישופ‬
‫מותו של סוכן מאת ארתור מילר‬
‫מת לפגוש אותך צעד אל הלא נודע‬
‫הרגליים שלי על הקרקע?‬
‫אני רוצה לראות את זה שוב ושוב.‬
‫והשיר הזה עם כל התזמורת.‬
‫הנה הוא, הנה באז שלנו.‬
‫זה חיוך גדול מאוד על הפנים של הילד הזה.‬
‫הוא הרוויח אותו.‬
‫אני זוכרת לפני שני קייצים, זה היה הדבר הכי מתוק שיש,‬
‫באז בא אליי ואמר... קיטי קארלייל הארט!‬
‫- מה העניין? - מי?‬
‫זאת קיטי קארלייל הארט מ"להגיד את האמת".‬
‫זה השעשועון האהוב עליי.‬
‫- קיטי. קיטי. חכי. - לכי לתפוס אותה, נמרה.‬
‫- חכי, חכי. קיטי, קיטי. - היא?‬
‫- היא? - היא מושכת בעיניך?‬
‫- רוז, בבקשה אל תרגישי שאת צריכה... - לא חשוב. יש לה שומה.‬
‫היא הייתה מושכת בעיניך בלי השומה?‬
‫- עשיתי שני סיבובים ואין סוזי. - יופי.‬
‫בשיר השלישי היא הוציאה צ'יטוס‬
‫ואמרה לכל מי שהשתיק אותה שיום יבוא והוא ימות.‬
‫- הנה הם, אלה שנמלטו. - הי, פולי.‬
‫- שלום לך. - מה שלומך, פולי?‬
‫שבור לב בלעדיכם באתר הנופש השנה.‬
‫- אולי בשנה הבאה. - מה לגבי הבן שלנו?‬
‫יש לו חלומות גדולים כל כך, אבל מי מבין בחלומות.‬
‫"חולם הוא מישהו שיכול למצוא את דרכו רק לאור ירח." אוסקר ויילד.‬
‫ועכשיו אני משקיע פיננסי רציני בחלומות של באז.‬
‫- פולי. - עסקן שכמוך.‬
‫העניין הוא שאם אתה שומע את השיר הזה, אתה מוציא את הארנק.‬
‫מרים מייזל, תראי אותך, מגונדרת.‬
‫שלום, אידי, טוב לראות אותך.‬
‫בדיוק דיברתי עם מישהו.‬
‫את היית כוכבת ההצגה בשנה מסוימת, נכון?‬
‫בסטיינר?‬
‫קלייר לנדסבורג, קיץ 1953, שירותך.‬
‫- ואז זרקו אותך, נכון? - לא, אידי, לא זרקו אותי.‬
‫פוטרת. איך שאת רוצה לקרוא לזה.‬
‫זה רק היה קטע של כיף בחופש שנה אחת, זה הכול.‬
‫אני לא שחקנית.‬
‫את לא צריכה להגיד לי. הייתי שם.‬
‫ממש טוב לראות אותך, אידי. שלום.‬
‫קיטי קארלייל הארט הזאת היא כמו הודיני.‬
‫תפסתי אותה בתא בשירותים, והיא לא הייתה שם.‬
‫אבל השגתי את הנעל שלה.‬
‫- כולם לחפש מישהי צולעת. - אייב, הוא פנוי.‬
‫בואי נתפוס אותו כל עוד אנחנו יכולים.‬
‫- הנה הוא. - באז, יקירי, אנחנו גאים בך כל כך.‬
‫אהבתי כל דבר בזה.‬
‫אבל הדמות הזאת, איריס, שנאתי אותה, אבל גם אהבתי אותה.‬
‫תודה, גב' וייסמן. אייב, לא הבאת את כובע העיתונות שלך.‬
‫הוא התנגש עם הגלימה שלי.‬
‫כיף, נכון?‬
‫זה היה מדהים.‬
‫הכרתי אותך כשהיית ילד.‬
‫הילד שנפל לאגם ביום הראשון כשהוא אוחז במיקרופון חי.‬
‫אני אוהב לעשות כניסה מרשימה.‬
‫- אתה שמח, באז? תהיה שמח. - אני שמח.‬
‫זה הערב הכי טוב בחיים שלי.‬
‫שלום לכולם. אתם שומעים אותי בסדר?‬
‫- כן. - כן? טוב מאוד.‬
‫תודה שבאתם הערב ותמכתם במופע שלנו.‬
‫זה חשוב לנו מאוד.‬
‫אבל תרשו לי לקרוא לכוכב האמיתי של הערב לדבר.‬
‫האיש שכתב את המוסיקה, המילים, הספר, החבר שלי ושלכם,‬
‫באז גולדברג!‬
‫תודה לכולם.‬
‫זהו ערב גדול.‬
‫לא נשמתי מאז שהמסך עלה.‬
‫פשוט תנשום, באז, תנשום.‬
‫תודה, מיירון, על כך שהובלת את הספינה ושלימדת אותי כל כך הרבה,‬
‫ולבמאי שלנו, מר ג'ורג' אבוט.‬
‫אני חושב שיש לך עתיד בעסק, אדוני.‬
‫ולמחזאי והשותף שלי לדירה, קווין. אני חייב לך הכול.‬
‫תודה, קווין.‬
‫ולאנשים שנתנו לי כל כך הרבה השראה,‬
‫ונתנו השראה למופע הזה,‬
‫משפחת אנשי אתר הנופש סטיינר,‬
‫כי אתם פשוט כך, משפחה.‬
‫סטיינר! סטיינר! סטיינר!‬
‫אנחנו טובים יותר! טובים יותר! טובים יותר!‬
‫אני צריך ללכת, הערב זה הדדליין שלי.‬
‫לך, נתראה בבית.‬
‫אנחנו טובים יותר! טובים יותר!‬
‫סטיינר!‬
‫גזלייט קפה‬
‫שתי גיטרות. ג'קי היה שונא את זה.‬
‫היי.‬
‫- את הולכת לאופרה או משהו כזה? - רק תן לי את הקופסאות של ג'קי.‬
‫יש עוד כמה, אבל זה נפל מאחד מהם.‬
‫"ג'קופו דלפייטרה". ג'קי שירת בצבא?‬
‫לא יודע.‬
‫- כוכב ברונזה? - סוג של מדליה.‬
‫מי זאת דרלה?‬
‫אייב וייסמן, עצור במקום. תסתובב.‬
‫גלימה היא לא דבר שקל ללבוש, ידידי.‬
‫- אני גורם לזה להיראות קל. - אתה מוכן לעבוד?‬
‫- כן. - מצטער על הדדליין הלחוץ,‬
‫- זה קורה לפעמים. - אני פורח כשיש דדליין.‬
‫- אהיה למטה אם תצטרך אותי. - אין בעיה.‬
‫הנה זה.‬
‫- מה זה? - הביקורת שלי.‬
‫"ערב הפתיחה של 'הם באו, הם רקדו' היה אמש בתיאטרון מרק הלינגר.‬
‫"אימא שלך אולי תאהב את זה."‬
‫- אני לא יכול לפרסם את זה. - למה?‬
‫קודם כול, זאת אמורה להיות ביקורת בת 1,000 מילים.‬
‫אני יכול להוסיף כמה מילות תואר.‬
‫- אייב, אני צריך פרטים. - פרטים?‬
‫אם לדעתך אימא של מישהו תאהב את המופע, אז תגיד לי למה.‬
‫- אני צריך באמת להגיד לך את זה? - לא, אני יודע,‬
‫אבל במקרה הזה הייתי מעדיף לא להיכנס לזה בכלל.‬
‫- סליחה? - כן, אני לא חושב שפרטים‬
‫הם מה שאנשים צריכים או רוצים.‬
‫אני לא יודע אם אי פעם חקרת את זה,‬
‫אבל אני חושב שאני צודק לגבי זה. כן.‬
‫- אייב. - טוב, גייב, זה הסיפור.‬
‫המופע היה נורא, בסדר? נורא.‬
‫- אני מתכוון, בדיחה. - בסדר?‬
‫הם לקחו מחזמר חמוד ומקסים שנכתב בקטסקילס,‬
‫צוות שחקנים של אורחים מאתר נופש, שכולם היו טובים חוץ מהבת שלי,‬
‫והפכו אותו לאווילות תפלה, צינית, חסרת-טעם‬
‫ומאולצת בת שלוש שעות.‬
‫התלבושות נוראיות, התפאורה נוראה.‬
‫התסריט נוראי.‬
‫- יש רק שיר אחד. - שיר אחד?‬
‫שהם חוזרים עליו חמש פעמים,‬
‫כי הם יודעים שיש להם רק שיר אחד טוב.‬
‫הם מטעים את הקהל, גייב, וזה הורג אותי.‬
‫מצוין. תכתוב את זה.‬
‫אנחנו מכירים את הילד הזה עשר שנים.‬
‫ראיתי אותו נופל לאגם. אני הוצאתי אותו.‬
‫אולי לא היית צריך.‬
‫מחשבה אפלה, אני יודע.‬
‫מה דעתך על לוותר על פרטים, תשתמש במופע להגיע לתמונה המלאה.‬
‫המחשבות שלך על כל מה שנורא היום בתיאטרון.‬
‫תתעצבן, תהיה אישי.‬
‫לכן שכרנו אותך, אייב, בשביל הקול שלך.‬
‫אל תיתן שיטעו אותם.‬
‫- את בסדר? - כן, אני פשוט...‬
‫- אולי הייתי צריכה ללבוש משהו אחר. - כמו מה?‬
‫- אני לא יודעת. כמו שמלה. - אני לא...‬
‫אני לא יכולה, אני מנסה לדמיין... לבשת פעם שמלה?‬
‫- מובן שלבשתי. הייתי פעם תינוקת. - בסדר.‬
‫- את יודעת, חסרת ישע. - סליחה.‬
‫נראיתי מקסים בשמלה.‬
‫מכאן, אני משערת.‬
‫- טעית לגבי השעה? - לא.‬
‫- כי יש לך בעיה עם זמנים. - לא טעיתי.‬
‫- סוזי, תודה שבאת. - כן, כמובן.‬
‫- ננסי, זאת... - מרים, הקומיקאית?‬
‫כן. אני מצטערת כל כך על ג'קי. ממש אתגעגע אליו.‬
‫הוא שלח לי גזרי עיתונים עלייך כל הזמן. הוא היה גאה מאוד.‬
‫- זה ממש מתוק. - שמרתי לשתיכן מקומות, אבל...‬
‫- איפה כולם? - הודעתי על כך ברבים.‬
‫עברתי על ספר הטלפון שלו וגם המונסיניור עשה כמה טלפונים,‬
‫אבל לא הייתה הרבה היענות. תסלחו לי.‬
‫הוא שמר את גזרי העיתונים עליי.‬
‫צ'סטר.‬
‫מה לעזאזל?‬
‫- יש להם כריכים עם בצל. - שב.‬
‫ואל תנשוף.‬
‫לא חשבתי שג'קי חשב שאני מצחיקה.‬
‫כבר אחרי 15:00, אולי כדאי שנתחיל.‬
‫אני שומרת את זה.‬
‫ברוכים הבאים. אני רוצה להודות לכם שבאתם היום להיפרד מבן אהוב,‬
‫ג'קופו "ג'קי" דלפייטרה.‬
‫אני המונסיניור ארמנו ריצ'י מכנסיית הלב הקדוש של ישו,‬
‫- הכנסייה שג'קי היה פעיל בה מאוד. - הוא הלך לכנסייה?‬
‫הכרתי את ג'קי מאז שהיה ילד קטן,‬
‫וזה יהיה שקר מצידי אם אומר שלא חשבנו שיש צורך‬
‫לנעול היטב את יין המזבח.‬
‫היו לא מעט בקרים שגילינו שהדם של ישו הוחלף במשקה מוגז.‬
‫הוא היה גם הראשון שהושיט יד.‬
‫אני לא יכול להוכיח שהוא היה זה שבנה את פלטפורמת האבוס החדש‬
‫אחרי שהישנה נהרסה בידי ונדליסטים, אבל זה בטח היה הוא.‬
‫אני יכול לשתף הרבה סיפורים קטנים על ג'קי.‬
‫אך אני חושב שאשאיר את הבמה למישהי מיוחדת מאוד,‬
‫מישהי שהוא תמיד התייחס אליה כאחד מחבריו הקרובים.‬
‫סוזי.‬
‫זאת את.‬
‫לא, הוא אמר אחד מחבריו הקרובים.‬
‫אלא אם כן סוזי אחרת הרגע נכנסה.‬
‫היי, ציצים למעלה.‬
‫הי.‬
‫אני מניחה שאני סוזי,‬
‫וננסי ביקשה ממני לדבר, אז...‬
‫זין על זה. בואו אחריי.‬
‫היי. סליחה. אהיה כאן רק דקה.‬
‫נגיד רק כמה מילים על ג'קי דלפייטרה,‬
‫שהוא שם בחדר הריק של הלוזרים.‬
‫אני לא יכולה לדבר עליו מול חדר ריק.‬
‫לא כך צריך לזכור אותו.‬
‫עושה רושם שאף אחד לא זכר, כי אף אחד לא הופיע,‬
‫חוץ מארבעה אנשים.‬
‫ארבעה אנשים שבאו להיפרד ממך.‬
‫איפה היו כולם, לעזאזל?‬
‫בן אדם מת, באים ללוויה שלו, נכון?‬
‫זה היה ג'קי.‬
‫הוא אף פעם לא פגע באף אחד. הוא חיי את חייו, עשה דברים נחמדים,‬
‫תיקן את הדירה המחורבנת שלי.‬
‫הוא תלה וילונות, הוא צבע, הוא הכין נזיד,‬
‫הוא בנה מה שזה לא היה למונסיניור המזוין שם.‬
‫כנראה לאף אחד לא הזיז.‬
‫אף אחד לא שם לב.‬
‫קיבינימט, חייתי עם הבחור ואני לא הבחנתי.‬
‫וישנו קרוב מאוד זה לזה.‬
‫ידעתי דברים אישיים על הבחור.‬
‫הוא נוחר, היו מזונות מסוימים שלא עשו לו טוב.‬
‫משאירים את החלון פתוח בלילות כאלה.‬
‫ידעתי באיזה יום הוא עושה כביסה, מתי הוא מסתפר,‬
‫אבל מעולם לא הכרתי אותו.‬
‫כן, אף פעם לא ידעתי שהוא נלחם במלחמה.‬
‫לא ידעתי שהוא קיבל עיטור על אומץ.‬
‫הם לא סתם נותנים אותם.‬
‫אתה צריך שיירו בך או להציל מישהו או לפוצץ טנק.‬
‫עיטור זה דבר גדול.‬
‫הוא אסף קומיקס של בזוקה ג'ו,‬
‫הוא שמר את ספחי הכרטיסים הקטנים של האופרה.‬
‫היה לו בייסבול עם חתימה של בייב רות',‬
‫הייתם מאמינים? ג'קי פגש את בייב רות'.‬
‫והוא שמר אותו בקופסת נעליים כמו אידיוט, אבל היה לו אותו.‬
‫הבחור חי חיים שלא ידעתי עליהם.‬
‫רק לפני דקה, גיליתי שהייתי חברה שלו.‬
‫לא, סליחה, אחת מחבריו הקרובים.‬
‫היה לי חבר קרוב ולא ידעתי זאת.‬
‫ואיפה לעזאזל דרלה?‬
‫היא לא הייתה יכולה לפנות אחר צוהריים אחד ולחלוק כבוד‬
‫לגבר שהיא כתבה לו 51 מכתבים מטומטמים?‬
‫ולב מעל לכל ו'.‬
‫מה חשוב כל כך שהיא לא יכלה לעשות הפסקה ולבוא‬
‫ולהיפרד כמו שצריך מהאיש הזה? אני מקווה שהיא מתה.‬
‫אתם יודעים מה אני באמת לא מבינה?‬
‫איך יכול להיות שהאיש הזה שקרע את התחת בכל חייו,‬
‫איך יכול להיות שהוא בקושי יכול היה לשלם על הפינה בדירה שלי?‬
‫כלומר, אף פעם לא היה לו מזל.‬
‫הוא אף פעם לא הצליח. כמה דפוק זה?‬
‫וכל הטיפשים הנוראיים בעולם‬
‫מקבלים הכול.‬
‫הבחור הזה לחם במלחמה. הוא טייל. הוא זכה בתחרות ריקודי לינדי.‬
‫לא ידעתי שג'קי יכול לרקוד.‬
‫חצי מהזמן נראה שהוא לא יודע ללכת.‬
‫אבל יש סרט ועליו כתוב "מקום ראשון" בתוך קופסה עלובה ואכולת חולדות‬
‫שהוא דחף לפינה.‬
‫חיים של אדם בקופסה מחורבנת, חיים של איש ממש טוב.‬
‫איש שהגיע לו משהו, ובסוף הוא מתיז נסורת‬
‫על קיא בגזלייט.‬
‫זה לא יכול להימשך, בסדר?‬
‫אני לא יכולה לעמוד מהצד ולראות שזה קורה לעוד אדם מוזנח ומסכן.‬
‫אז אני מקדישה את שארית חיי העלובים למצוא את הג'קים בעולם.‬
‫אלה שאתם חולפים על פניהם, אלה שאתם לא רואים,‬
‫אלה שאף פעם אין להם מזל,‬
‫ואקפיד שהם לעולם לא יגיעו לדירה המזוינת שלי!‬
‫ואני באמת מצטער על הגברת הזאת, אני בטוחה שגם היא הייתה נחמד מאוד.‬
‫- בויסי, מה שלומך? - עסוק.‬
‫- הערב הדברים ילכו חלק יותר? - מקווה.‬
‫רשימה מדויקת של הקטעים במופע?‬
‫אולי הכבל של פילומינה לא יגרום לפציעות רציניות?‬
‫רשימה? מלאכית סקסית, מרגלת סובייטית סקסית, משוררת זועפת,‬
‫קליאופטרה, נערה מההרמון, אחות סקסית, גב' ריקוד קנקן, ונוס העולה,‬
‫נערת המלח, בובת חרסינה, היפיפייה הנרדמת.‬
‫לא אזכור את כל זה. תכתוב את זה בשבילי.‬
‫חשבתי שזיהיתי את השילוב הייחודי של הקצב הקליל והעוצמה.‬
‫מה אתה עושה כאן?‬
‫מצטער שאני גונב לך את השורה, אבל מה את עושה כאן?‬
‫- אתה צריך לעזוב. אני עומדת להופיע. - לעזאזל.‬
‫את מתפשטת עכשיו?‬
‫עם שי בולדווין היה קשה, אבל יש מקומות נחמדים יותר.‬
‫אני הקומיקאית.‬
‫- כאן? - כן.‬
‫ואני עומדת להופיע ואני עדיין משחיזה ומתנסה,‬
‫אז תלך.‬
‫- את רוצה שאלך? - כן.‬
‫- כי אלחיץ אותך. - אתה תלחיץ אותי.‬
‫- אל תחייך, זה חיוך רע. - יש לי סיפור בשבילך.‬
‫בשעתו בתיכון שלי, תיכון מפאם, בבלמור,‬
‫שבלונג איילנד, לקחתי קורס נואמים.‬
‫יום אחד המורה העמידה אותי מול כולם,‬
‫ונתנה לי נושא. "האם גני חיות הם דבר טוב או רע?"‬
‫הייתי אמור להיות נגדם,‬
‫במשך חמש דקות הייתי צריך לטעון את הטיעון שלי.‬
‫אני מרגיש די בטוח לגבי הנושא הזה,‬
‫אז אני מתחיל בדקלום הקטן‬
‫על איך חיות לא צריכות להיות בכלובים, ואיך בעצם אנחנו החיות האמיתיות,‬
‫כשפתאום אני מקבל מחק בראש.‬
‫אני בודק לראות מי זרק אותו ומתברר שזאת הייתה המורה.‬
‫אני מופתע, בלשון המעטה, אבל ממשיך בנאום הקטן שלי‬
‫עם מעבר מיומן למדע האבולוציה,‬
‫איך אנחנו לא פחות חיות משאר היצורים שברא אלוהים,‬
‫בהנחה שהאל קיים.‬
‫ואז עוד מחק פוגע בי בראש.‬
‫וזה קורה כל עשר שניות בזמן שנותר.‬
‫משהו עף עליי: מחקים, גיר, נייר מקומט, תפוח חצי אכול.‬
‫אבל אני ממשיך בשלי וצולח את חמש הדקות.‬
‫אחרי זה שאלתי את המורה שלי, "מה כל זה היה?"‬
‫והיא אמרה, "מר שניידר", בזמנו השם שלי היה שניידר,‬
‫"בסך הכול אימנתי אותך לחסום הסחות דעת.‬
‫"התפקיד שלך הוא להישאר ממוקד למרות הכול והיית טוב."‬
‫בזמנו זה נראה חרטא,‬
‫אבל מסתבר שזה היה שיעור חשוב.‬
‫הוא הכין אותי למה שאני עושה היום.‬
‫אז, הערב, גב' מייזל,‬
‫הגרסה שלך למחקים, גיר ותפוח חצי אכול‬
‫תהיה שאני אישאר להופעה שלך.‬
‫לא. כאן זה לא בלמור.‬
‫הכול זה בלמור.‬
‫- גב' מייזל, הגיע הזמן להתחיל במופע. - אני חושב שהגיע הזמן להתחיל במופע.‬
‫בסדר, תישאר, אבל שלא אראה אותך.‬
‫עכשיו בטוח אשב במקום שתוכלי לראות אותי.‬
‫לעזאזל.‬
‫גב' מייזל!‬
‫שלום לכם. אין הרבה גברות או הרבה ג'נטלמנים.‬
‫אני גב' מייזל, המנחה והמדריכה שלכם הערב.‬
‫יש לי עבודה מוזרה מאוד.‬
‫אני אישה שיוצאת לבמה להצחיק גברים,‬
‫שבאו לכאן לראות נשים מתפשטות.‬
‫עבודה קלה יותר לגבר...‬
‫וניסיון מאתגר לאזן בין דברים בשבילי.‬
‫אבל לא מאתגר כמו סנדי,‬
‫נערת הגומי המתפשטת שלנו,‬
‫שמשתמשת בפומפה ביתית נפוצה ל... לא אקלקל לכם.‬
‫רק אל תלכו בלי לצפות בזה.‬
‫ועל מה אני אמורה לדבר בין חשפנית לחשפנית?‬
‫בייסבול? חתולים? סבים וסבתות?‬
‫איך שומרים שגבר ימשיך להתעניין‬
‫בזמן הופעה בין סופגניית שוקולד וצ'יזבורגר?‬
‫לא שכולכם שמים לב אליי.‬
‫אתם רואים את הבחורים כאן,‬
‫הם מתעלמים ממני ומדברים זה עם זה.‬
‫על מה הם מדברים?‬
‫דברים שהייתם מצפים שידברו במקום כזה.‬
‫אני שומעת אותם, אז תנו לי לשחזר את השיחה.‬
‫"אתה יודע מה גרוע בעיניי יותר מאשר להיתקע בפקק כשצריך להשתין?‬
‫"העובדה שאריסטו הסתמך על כל כך הרבה דעות‬
‫"שמתבססות על טענות לא מדעיות." "לא ולא!‬
‫"אני חושב שאדם יכול לנהוג בהיגיון ללא הבנה מדעית,‬
‫"אז אני מגן על הפילוסוף אריסטו."‬
‫"אלוהים! אתה ואריסטו המזדיין שלך. זה אריסטו כאן ואריסטו שם.‬
‫"הוא דפק נערים."‬
‫"אלה היו זמנים קשים. אי אפשר להתייחס לכך באמות מידה מודרניות."‬
‫התייעצות, "מרים מייזל, איך את אפילו יודעת את כל זה?‬
‫"את נראית נשית מאוד עם האיפור, עיצוב השיער והעקבים שלך."‬
‫"אבי הקריא לי מכתביו של אריסטו כשהייתי ילדה‬
‫"וקלטתי עובדות על הפוץ הזקן למרות שאין לי מושג מה זה אומר."‬
‫לא התכוונתי להפריע.‬
‫תודה. נתראה בעוד כמה דקות.‬
‫בית כנסת שארית ישראל‬
‫עכשיו כשאני כאן ומתבונן על עקיבא הקטן, עדיין אין לי מושג במי מדובר.‬
‫גם לי לא.‬
‫נתנו לי לדבר אחרון. זה המקום הטוב ביותר.‬
‫מסתורין.‬
‫הנה סטיבי.‬
‫- אולי היא לא זיהתה אותנו. - לא, היא זיהתה אותנו.‬
‫מתוך כבוד אלייך,‬
‫אני רוצה שתדעי, הדבר הזה, את ואני,‬
‫אני לא בשוק הפנויים כרגע.‬
‫לא משנה מה הן אמרו לך, זה לא יקרה.‬
‫סליחה, חבוב, יש לנו כאן בעיה?‬
‫לא, אין בעיה.‬
‫אז אתה מוכן להניח לאשתי?‬
‫בטח. סליחה.‬
‫ושבת שלום, דרך אגב.‬
‫אייב אתה מבחין במשהו מוזר כאן היום?‬
‫אני לא.‬
‫מהסרעפת מוישי, מהסרעפת.‬
‫אנחנו קוראים עכשיו לבמה לעלייה האחרונה...‬
‫דוד בן נסן.‬
‫- מה לכל הרוחות? - הוא בטח התבלבל.‬
‫לאיש יש כרטיס, זה כתוב היה על הכרטיס.‬
‫מר מייזל, אני אימא של עקיבא. אני מצטערת על אי ההבנה.‬
‫חל בלבול כלשהו מצידנו. עקיבא ממלמל עובדים על זה.‬
‫חשבתי שקרה משהו.‬
‫הבן שלי לא היה מזהה אותך ממסדר זיהוי.‬
‫- אני מקווה שלא התאמנת יותר מדי. - בכלל לא. תודה.‬
‫תודה לך.‬
‫- הוא לא יכול לזהות אותך במסדר זיהוי? - שמוק קטן.‬
‫- לזה את קוראת קול? - אבא.‬
‫אייב, הרבי.‬
‫אני מבין עכשיו למה את מתכוונת.‬
‫אז זאת לא רק אני.‬
‫יישר כוח!‬
‫עקיבא, היית נהדר.‬
‫לפני שנמשך עם ההגבהה,‬
‫בבקשה ספר לכולם על ההפטרה שלך.‬
‫- במילה אחת, במה מדובר? - אומץ.‬
‫אומץ הוא דבר מעניין מאוד, עקיבא, וגם אצילי מאוד.‬
‫אבל האם הוא חשוב כמו נאמנות?‬
‫אני מניח שכן?‬
‫אבא, מה עשית לרבי?‬
‫לא עשיתי לו כלום.‬
‫אבל אין מישהו אמיץ יותר מהדוד שלי שאול.‬
‫הוא עזר לשחרר את יהודי אושוויץ וכעת הוא הבעלים של שלוש מסעדות,‬
‫אחת מספקת ארוחות בישיבה.‬
‫אבל צריך לזכור כמה חשוב‬
‫שבני קהילה כמו שלנו יהיו נאמנים זה לזה.‬
‫כן.‬
‫יש משהו על החולצה שלי?‬
‫תתבייש לך, אייב וייסמן.‬
‫- מה עשיתי? - באז המסכן והתמים.‬
‫- מה עשית לבאז? - בעלך קטל את המופע שלו.‬
‫הוא כתב דברים נוראים עליו בעיתון המחורבש שלו.‬
‫הוא היה מפעל חייו.‬
‫ה"וילג' וויס" הוא לא העיתון שלי.‬
‫- אבא, מה כתבת? - כתבתי מה שראיתי.‬
‫-שמוק. - אתה צריך להתבייש, אייב וייסמן.‬
‫תראו, אנשים.‬
‫אני עיתונאי,‬
‫ולעיתים לכתוב ביקורת רעה זה חלק מהעבודה שלי.‬
‫זה מה שאני חייב לציבור.‬
‫אז בואו נפגין כבוד‬
‫ונחזיר את רשות הדיבור לרב יובישה.‬
‫מה חשוב יותר, אברהם, הציבור שלך או האנשים שלך?‬
‫כן.‬
‫ברחנו ממלתעותיו של היטלר בשביל זה?‬
‫הכפשה. זה מה שהוא כתב.‬
‫שקרים והשמצות.‬
‫אייב, מה זאת הביקורת הזאת? מה כתבת?‬
‫הנה, תקראי בעצמך.‬
‫דיברתי עם באז אמש ולא יכולתי לנחם אותו.‬
‫הצטער שהוא לא טבע באגם ביום ההוא.‬
‫הוא היה טובע אם לא הייתי מציל אותו.‬
‫רק כדי להרוג אותו שוב?‬
‫"לצפות ב'הם הגיעו, הם רקדו' זה כמו לגור בגיהינום?‬
‫"חשתי כעס וייאוש שלא חשתי מאז שהייתי ילד צעיר והבנתי‬
‫"שהחלום האמריקאי מגיע עם כוכבית ענקית."‬
‫- אבא. - מה?‬
‫משלמים לי להגיד את האמת. משלמים לי להיות ישר.‬
‫היית ישר כזה כשהבת שלך הייתה גרועה ב-1953?‬
‫אחת ולתמיד, אנשים,‬
‫אולי אני לא מרי מרטין או ג'סיקה טנדי,‬
‫אבל הייתי קלייר סבירה, ולא הרסתי את המופע.‬
‫במחזמר האופי חשוב יותר מהטכניקה.‬
‫אייב וייסמן, עמדת שם, לגמת שמפניה,‬
‫פטפטת,‬
‫ציטטת את אוסקר ויילד, חיבקת את באז, הרמת לו כוסית לחיים,‬
‫כל זה בזמן שאחזת בסכין של קין מאחורי גבך.‬
‫פולי, אל תהיה כזה דרמטי.‬
‫- רק אתה יכול לדבר אמת? - אמת?‬
‫אין שום דבר בתנ"ך‬
‫שמעיד שקין הרג את הבל בעזרת סכין. עאלק אמת.‬
‫כן יש. בספר בראשית קין הרג את הבל.‬
‫- ונרמז שזה היה בעזרת סכין. - כבוד הרב, אולי תצטרף.‬
‫בתורה נכתב שקין היה עובד אדמה.‬
‫בדיוק, אז יש סבירות גבוהה שמדובר היה במעדר או במרית.‬
‫- הוא לא נשא איתו סכין. - ולא שאכפת לך,‬
‫אבל חסכונות הפנסיה שלי הלכו קפוט.‬
‫אמרת שהשקעת חלק קטן, פולי, אל תגזים בשביל הרושם.‬
‫חלק קטן למופע, חלק גדול לי.‬
‫המופע לא היה טוב כל כך.‬
‫או שאולי הוא היה טוב?‬
‫הייתי נחמד בביקורת הזאת.‬
‫השתמשתי בעדינות במופע‬
‫כדי לדבר על הריקבון שקיים בלב התיאטרון האמריקאי,‬
‫במקום לרשום את כל הפגמים.‬
‫- מה לגבי השיר? - יש שיר אחד טוב, זה הכול.‬
‫אי אפשר שיהיה במחזמר שיר אחד טוב.‬
‫ואני לא יודע למה את בצד שלהם.‬
‫הדמות שאת אוהבת לשנוא,‬
‫הרכלנית הוולגרית והמתנכלת. זאת את.‬
‫- סליחה? - קראו לה איריס. רוז, איריס.‬
‫היא לגמה שרי, הייתה לה מגדת עתידות, שני ילדים?‬
‫הרסת את המופע ועכשיו אתה הורס את הבר מצווה של עקיבא המסכן.‬
‫כן, חבל שהזמנתי אותך, מר וייסמן.‬
‫היו הרבה בעיות עם רשימת ההזמנות שלך, ילד.‬
‫לא אהבת, בסדר, אתה חייב להרוס לכולם?‬
‫זה מופע נחמד. הוא לא מזיק.‬
‫הוא כן, כי אי שם יש מופע נהדר,‬
‫שלא מקבל את המשאבים שהוא צריך כדי שיצפו בו.‬
‫איזה מופע?‬
‫מה זאת אומרת?‬
‫מה זה המופע הנהדר הזה שאין לו משאבים ואין לו כסף?‬
‫יש עשרה מופעים שיכולים להיעזר במשאבים, 20.‬
‫איזה 20 מופעים?‬
‫אם אתה נותן לדבר אחד, אתה לוקח מדבר אחר.‬
‫אומרת הבחורה שהייתה על הפנים בקטסקילס.‬
‫מי אמר את זה?‬
‫אל תתחבא. מי אמר את זה?‬
‫כולם תפסיקו. די.‬
‫אני הסחת דעת, וכנראה גם אויב העם,‬
‫אז אעזוב, כדי שתוכלו להמשיך עם הטקס שלכם.‬
‫אבל יש משהו שכולכם צריכים לדעת לגבי ההמשך.‬
‫אתם הצפרדע, אני העקרב.‬
‫אני עוקץ כי זה הטבע שלי.‬
‫אוף, חבל שאין לי הגלימה שלי.‬
‫אז מה אם יש לי דרישות?‬
‫כמה קשה להכין מים בטמפרטורת החדר?‬
‫זאת הטמפרטורה של החדר.‬
‫אנחנו מכירים מישהו בשם מר פיבי?‬
‫איזה מין שם זה?‬
‫כתוב "16:30, מר פיבי התקשר, יתקשר שוב".‬
‫- לא נשמע מוכר. - זלדה אף פעם לא רושמת את השם הפרטי.‬
‫אני אומר לה כל הזמן.‬
‫נראה היה שהצוות תמיד שמח שמתקנים להם את הטעויות,‬
‫ויש דרך מסוימת לחתוך אשכולית.‬
‫יש סיבה שאלוהים ברא את החלקים האלה.‬
‫- הלו. - אייב? זה אשר.‬
‫- אשר, איזו הפתעה. - באמת?‬
‫אני מופתע שאתה מופתע.‬
‫למה?‬
‫חבר שלח לי את מה שכתבת ב"דה וילג' וויס".‬
‫אתה מבקר מופע, "הם באו, הם רקדו".‬
‫- נשמע זבל. - בלשון המעטה.‬
‫ואז אתה נהיה קצת נוסטלגי בסוף‬
‫עם הסולמית של החלום האמריקאי,‬
‫מה שעבר נחמד מאוד למשהו ששנינו עשינו אז בשנות ה-20.‬
‫- העורך שלי רוצה שאהיה אישי. - בטח.‬
‫אבל הוא אהב את העובדה שהצבעת על שנינו‬
‫על ביצוע פשע פדרלי, אייב?‬
‫על מה אתה מדבר?‬
‫הפסקה הקטנה המגניבה לגבי אומנות ואנרכיה,‬
‫שבה אתה מתאר בבירור‬
‫איך אתה ואני הצתנו בניין פדרלי.‬
‫- זה קרה לפני שנים. לאף אחד לא אכפת. - לאף-בי-איי אכפת.‬
‫- מה? - הם רוצים לפגוש אותנו‬
‫במשרד בניו יורק בשבוע הבא.‬
‫- האף-בי-איי לא יצר איתי קשר. - הם ייצרו. סמוך עליי.‬
‫נשק את אהוביך לשלום, וקח את מברשת השיניים שלך, אייב,‬
‫כי אנחנו הולכים לשבור סלעים בלוונוורת'.‬
‫מה שיחמיר את דלקת המפרקים שלי.‬
‫- נתראה בניו יורק. - אשר...‬
‫16:30 מר פיבי התקשר יתקשר שוב.‬
‫מר פיבי.‬
‫לחיי ג'קי.‬
‫איש שלא סבל טיפשים וחשב שכולם טיפשים.‬
‫איש שאהבתו לאוקרינה סיכמה את חוסר הטעם המוסיקלי הטוטאלי שלו.‬
‫איש שלווה עשרה דולרים ממני יום לפני שהוא מת‬
‫כי איך שהוא, הוא ידע.‬
‫איש שידע איך לשגע אותי יותר מכל אדם בעולם הזה חוץ ממך.‬
‫איש שהיה חבר שלי.‬
‫- לחיי ג'קי. - לחיי ג'קי.‬
‫כתוביות: ליאורה הרשברג‬