Úžasná paní Maiselová
Pomsta.
Chci ji.
Co chci... potřebuju ji.
Hladovím po ní.
Jsem tou potřebou zcela pohlcena.
Pomsta.
V životě jsou okamžiky, kdy všechno běží jak po drátkách,
a pak zničehonic zajdete za roh a bác!
Někdo se do toho vloží a všechno pokazí.
A vy jste to vůbec nečekali, protože jste pluli na obláčku.
A já vím, že to je život.
Maléry se zkrátka dějí.
Měli byste se pochlapit a nechat to plavat.
Jenže já jsem ženská, takže smůla!
Chci svůj díl.
Chci svou pomstu.
A chci skutečnou pomstu, ne nějaké
„Mám doživotní předplatné Strážné věže,“
ale shakespearovskou, krvavou, bolestivou,
zdrcující pomstu.
Vyhrabu svůj klarinet a budu vám 24 hodin přede dveřmi
hrát klezmer.
Proniknu k vám do sklepa a usmažím tam rybu.
Skamarádím se s vaší jedinou dcerou, představím ji básníkovi
a na jejich svatbě se budu smát.
Mluvím o pomstě na úrovni Medey.
Jsem tak plna hněvu a proč?
Vy už to víte. Zkazili jste mi zábavu. Tak dobře.
Ano, byla jsem to já.
Stála tam na nástupní ploše, mimochodem, nebyla to Penn Station,
a nesvírala jsem kufřík, ne jeden ubohý kufřík.
S jedním kufrem jsem cestovala naposledy ve školce.
Stála jsem tam a sledovala, jak to letadlo odlétá,
a došlo mi, že znovu
do mého života vstoupil muž a obrátil mi život naruby,
a stejně jako poprvé,
jsem byla po celou tu dobu nádherně oblečená.
Zatracená pomsta!
-Kam to jedeme? -Zpátky do města.
-Něco jste si zapomněla zabalit? -Prostě jeďte.
-Co je ti? -Nic. Jen...
Ne vážně, čemu se směješ?
Co to děláš. To byl klobouk! Ještě na něm byla cenovka.
Miriam, potřebuješ nějaký prášek?
-Hej! -Nechci to.
Hodí se ti k šatům. Necháš toho laskavě?
Nechci nic z téhle noci s námi v tomhle taxíku.
-Mě vyhodíš taky? -Zastavte!
Co?
Ty hajzle!
Vyhrála jsem.
Myslel jsi, že mě porazíš, ale neporazils.
Jo, ukaž mu to.
Teď, když se sukně poučila, nenastoupíš si zpátky... Miriam!
No dobře, tohle by mělo dělat město, ale...
Tahle noc a tohle oblečení a tenhle celý zatracený svět!
-Hej! Přestaň! -Nenávidím ten taxík!
Ten mě odvezl na letiště, které nenávidím,
kde bylo to letadlo, které nenávidím,
-na ranveji. -Co to dělá?
Nenávidím hudbu. Nenávidím stojánky na mikrofon.
Nenávidím šňůry od mikrofonu. Nenávidím reflektory.
Miriam, a dost!
Zbláznila se.
Přestaň!
Ty přestaň!
-Copak ti přeskočilo? -Jo!
Přišla jsem o všechno! O práci, o kariéru!
O kariéru jsi nepřišla.
Byla jsem na turné s jednou z největších hvězd, a pak zničehonic...
Se mnou ani nepromluvil.
-Myslela jsem, že jsme přátelé. -V šoubyznysu?
Zvorala jsem to.
Není to tvoje vina. Měla jsem tam být.
Nemluvila bys s Reggiem.
-Ne, s tebou. -Řekla bych ti, ať se uklidníš.
A já bych se uklidnila.
Nedošlo by na to představení a nezničila si kariéru.
-Zničila jsem si kariéru? -Tos řekla ty.
Ale tys řekla, že to není pravda.
-Chceš znovu praštit auto? -Myslíš, že se nedokážu vrátit?
Kdybych tam byla, byla bys to představení nedělala.
Bylo to skvělé. Publikum se smálo.
Udělala bys něco jiného.
-Byla bych trapná. -A na cestě do Prahy.
Taky mě mohli vykopnout z turné.
Cítila by ses poníženě,
nasedla na to letadlo a byla trapná v Praze.
-Co? Proč? -Tam se nesmějí ničemu.
Já bych je přinutila se smát.
O čem bys tak mluvila?
Na něco bych přišla. „Ahoj, Praho. Pamatujete na Žida?“
Nechceš svézt?
Podívej, veřejnost tě pořád miluje.
Nechci zpátky do Queensu.
Ještě nejsem připravená selhat.
Mně se taky nechce domů.
Jackie chce instalovat lišty A Chester bude zase prdět.
Po tomhle ritu můžu odejít rovnou do penze.
Jeďte do Village.
Nevezmeš si tu větev?
Ne.
Tos u sebe měla celou dobu?
Nechtěla jsem, aby ses opila a vyváděla.
Dej to sem!
Sakra, ty šaty jsou úplně nové.
Ta podlaha je nějaká lepkavá. Vytírají tu někdy?
Ano, dvakrát denně. Pokaždé mi to volají.
-Bavíme se o poměru mýdla a vody. -Jasně.
-Vážně to lepí. -Dobrý Bože.
-Určitě tady můžeme být? -Ano.
Volala jsem majiteli a ten to posvětil,
a pak vyvěsili vlajku na stožár pro dozorčí radu.
Tak jo.
To je skvělé, jak se najednou staráš, abys nikoho nenaštvala.
Tohle jsem si tu nechala, když jsem se naposled skrývala.
-Nemáš trochu sody? -Na co?
Zkusila bych vyčistit tu skvrnu.
-Zkus benzín. -Vážně?
Plus sirku. To to zaručeně vyčistí.
Moc vtipné. Zkus předskakovat Shyi Baldwinovi.
-Můžu si vybrat místo? -Kdekoli chceš.
-Vlastně já musím spát tamhle. -Dobře.
Když jsem spala tamhle, měla jsem noční můru.
Jinou noční můru, ale stejně hroznou.
Takže bych chtěla spát tamhle uprostřed, jestli ti to nevadí.
I kdyby ano, musím tam spát.
Ale kdekoli jinde je volno.
Takže si můžu vybrat ze všech nočních můr. Díky.
Budeme tu celou noc.
Tak jsme skončily tady.
Kde to celé začalo.
Když jsem tě prvně viděla, bylas tamhle za barem.
Byla jsem vdaná za Joela.
Chystal se na výstup. Přinesla jsem hovězí hrudí.
Pamatuješ, cos mi tehdy řekla?
Ne, ale jsem si jistá, že tam figurovalo „jdi se vycpat.“
Koho by napadlo, že ani ne o dva roky později
tady znovu skončím, opilá a ve spodním prádle.
V jiném spodním prádle.
Tos našla na zemi?
Ano.
Asi jsem si toho vzala moc.
Susie!
Dneska jsi mě obral o 10 výtisků? Každý den mám o 10, 15 kousků míň.
No jo, pořád.
DRAMA NA TURNÉ SHYE BALDWINA
To snad ne!
Jestli chcete číst, musíte si je koupit.
Už takhle jsem mám o 15, 20 kousků v míň.
Promiňte, někde tu mám drobné.
Ne.
To není ono.
To není můj kabát.
-Susie! -Co to sakra děláš?
Nikdy nebuď člověka uprostřed noční můry.
Byla jsem ve frontě na poště a někomu zavolali.
Potřebuju peníze.
-Proč máš moji bundu? -D-osm.
-Já to... -D-osm.
Nahradili mě Jackem Ballardem.
Zbytek turné odjede Jack Ballard.
-Musím to číst? -Naplánovali to!
Do tisku to šlo už včera a stejně nás tam nechali stát
jako dvě trubky!
Jack Ballard není mrtvý?
-Chtějí nás ponížit. -Byla jsem na jeho pohřbu.
Už je to v novinách. Moishe se zblázní.
-Kdo je Moishe? -Tchán.
-Uvidí to a zjistí, že mě vykopli. -No a?
Půjčil mi peníze, abych koupila zpátky svůj byt.
Jako záruku jsem použila smlouvu na to turné.
Tolik se těšil na vánoční speciál.
-Tys koupila svůj starý byt? -Ano.
-Kdy? -Včera.
-Včera jsem byla s tebou. -Ne celý den.
Nechám tě samotnou čtyři hodiny
a ty si zničíš kariéru a koupíš byt?
-Říkalas, že to tak není. -Proč jsi koupila byt?
Nemáš peníze!
Nemám peníze?
Nějaké ano, jistě.
Z první části jsem nic neutratila.
Já vím. Máš je u mě.
Já jen...
Proč sis koupila svůj starý byt?
Protože už nechci žít u rodičů bývalého manžela v Queens.
Vím, že to bylo emotivně motivované, ale udělala jsem to.
Teď mu musím něco dát, získat trochu času.
Takže potřebuju svoje peníze.
-Kdy? -Dneska.
Jasně.
Donesu ti je.
Nemám u sebe účetní knihu.
Musím nakouknout do účetnictví, aby všechno bylo košer.
Fajn.
Bylo tam pár výdajů, které jsem ti musela strhnout.
-Obchodní výdaje, oprávněné. -Jistě.
A koupila jsem ten sprej na vlasy.
-Chtělas, abych ho koupila. -Samozřejmě.
Podívám se na to, zajdu do banky a přinesu ti tvé peníze.
-Odečtu ten opravdu drahý sprej. -Bezva! Díky.
Nevím, na co ten sprej potřebuješ.
Takže...
-Potřebuješ si zavolat? -Co?
-Můžu jít dozadu. -Ne, nechci si zavolat.
Jen náhodou stojím u telefonu.
Víš co? Zajdu si na vzduch.
Protáhnout nohy.
-Nechceš nic? -Jen svoje peníze.
Jo. Hned jsem zpátky.
-Hej, potřebuju si zavolat. -Mluvím s dámou.
-Hej. -Hele.
Zavěsil jste.
Jestli jste na ni udělal dojem, zvedne vám to i podruhé.
-Tess, to jsem já. -Susie?
-Je tak brzy. -Ozvali se ti z té pojišťovny?
-Počkej! -Co?
-Sakra! -Co?
Lekla jsem se, že Skint je mrtvý.
-To je můj život v kostce. -Soustřeď se.
-Potřebuju ten šek. -Jo. Volal včera.
Můžeme si pro to zajít.
Skvělé! Zajedeme tam hned. Jsem u tebe za hodinu.
No dobře. Šmarjá...
Co pro vás můžu udělat?
Vy jste od těch...
Moment, počkejte!
Začínám se tu docela orientovat.
Objednal jsem si čaj a instalatéra na ten záchod.
Čaj jsem dostal a on opravil umyvadlo, takže jsme opravdu blízko.
Tady to je.
Zdravím.
Je toho víc, jen...
Máte...
Něco, něco. Co je sakra „něco“?
Moment, zjistím to.
Máte... můžeme...
Vydržte pět minut.
Tak pojďme.
Ignoruješ mě i svou matku.
To je pravda. Naprosto mě ignoruješ.
-Ten bar je pro mě moc vysoko. -Vůbec mě neposloucháš.
S vámi dvěma se nedá mluvit.
Zkusila jsem všechno, jestli to teda nechcete zapálit.
Proč mě to nenapadlo dřív?
Jak víš, co po tobě chci?
Nikdy neposloucháš. Záleží ti jen na sobě.
Co ty chceš.
To není pravda!
Dřu na tuhle rodinu!
Vždycky posíláš mě, abych...
Volali jste mě?
-Tys na něj poslal Li Weie? -Potichu.
-Co se to děje? -Nevěděla jsem, že ho pošlou.
Ani že projde dveřmi.
Vašemu klubu se prý daří.
Řekni mu to.
-Říká, že se tvému klubu daří. -Moment!
-Děláš si legraci? -Jste moji sousedi.
Naučím se mluvit vaším jazykem.
Dobře.
Moje... místo...
-Joeli! Zkrať to. -Dobře.
Řekni jim, že klubu se daří skvěle. Báječně.
Prvních pár nových nocí je vyprodáno.
Klubu se vede dobře, je neustále plno.
A mám tady s tím velké plány. Soukromé akce, zvlášť v noci.
Chci začít podávat jídlo.
Chce to rozjet ve velkém, soukromé akce, jídlo.
Můžeš to říkat trochu nadšeně? Snažím se dělat obchod.
Ne! Žádné jídlo! Žádné soukromé akce! Žádná kuchyně!
Od jídla budou peníze smrdět.
Buď se mu přestane dařit, nebo toho nechá.
Co říkal?
-To říct nemůžu. -Cos říkala?
Řekni mu to!
-Proč se tví rodiče zlobí? -Nejsou mí rodiče.
Dřív tě poslouchala.
Nechala jsi ji chodit do školy.
To je zákon!
Znějí jako rodiče.
Příliš jste se sblížili. Kvůli tomuhle tu nejsi.
Snažila jsem se.
Dala jsem mu ten jukebox se samými čínskými písničkami!
To je tak dávno! Teď mu nosíš toaletní papír.
Už ne!
Přestaneš se s tím mužem stýkat.
Řekneš mu, aby odešel.
Hned!
Takže?
Klubu se daří.
-To většinu majitelů těší. -Oni nejsou majitelé.
Chtěli tu mít něco, co je legální, ale nemělo to budit rozruch.
Aby to nepřitahovalo pozornost sem.
Jenomže tvůj klub dělá pravý opak.
-Čekali, že se ti nebude dařit. -Proč?
Protože jsi Žid a bývalý prodejce plastů,
který si zničehonic otevřel klub v Čínské čtvrti se slovníkem z pravěku.
Já...
-Sakra. -Taky jsem to nečekala.
-Proč se na tebe zlobí? -Protože...
Měla jsem se postarat, abys neuspěl.
Proto jsi mi dala ten jukebox?
Ne, to byl dárek. Prosím.
Jestli tomu dobře rozumím,
ti lidé, kteří nejsou tví rodiče,
a nejsou ani majitelé objektu,
-chtějí, abych neuspěl nebo... -Odešel.
Chtěl jsem říct „umřel“.
Hej, Mato Hari, na čí straně jsi teď?
Na tvojí. Přísahám.
Nevím, jestli je to pomoc.
Díky.
Nemáš zač.
-Rychleji, rychleji! -Podívej!
Ethane, to je úžasné.
Když jsem byl malý, měl jsem ponožku.
To byla moje hračka.
Strčil jsem do ní ruku a řekl: „Kde mám prsty?“
To byla celá hra. Konec. A nikoho to nezajímá.
Dobře řečeno, Moishe.
Mám knishe, akorát z trouby.
-Co to čteš? -Knihu.
-To je Králíček Petr? -To není Králíček Petr.
-Já jsem četl Králíčka Petra. -Pak přijde Proust.
Proč máš kožich na rtu?
Tomu se říká knírek.
Vypadá to jako housenka.
-Nevypadá! -Vypadá!
-Teď se to pohnulo. -To proto, že mluvím.
-Přestaňte. -Já to vezmu.
-Ne, já to vezmu. -Už stojím.
-Já to vezmu. Rose! -No dobrá!
Smějou se mi a nikdo z dospělých jim nic neřekne.
-Sakriš. -Dům Maiselových.
-Shirley, tady Miriam. -Miriam, ahoj.
To je Miriam!
-Odkud voláš, z Prahy? -Ano. Jsem v Praze.
Udělej spoustu fotek a řekni jim, že miluješ Ježíše.
Máte tam nějak rušno.
-Ethan má narozeniny. -Ne.
Ano. Upekla jsem tři dorty.
Ethan nemá narozeniny.
Jak myslíš. Musím zkontrolovat kotlety. Dám ti otce.
Ahoj! Jsi v Praze? Nezapomeň při každé příležitosti zmínit Ježíše Krista.
Proč Shirley říkala, že má Ethan narozeniny?
-Má narozeniny v listopadu. -Už ne.
-Jak to myslíš? -Listopad byl špatný měsíc.
Mám uzávěrku. Moishe očekává dodávku jarních látek.
Přijede sestřenice Shirley Yetta.
Nevím, co dělá tvá matka, ale taky se jí to nehodí.
-Mám práci, Abe. -Tvá matka má prý práci.
-Prostě na to nebude čas. -Přehodili jste Ethanovy narozeniny?
Je mu pět. Co o tom ví.
-Papa! -Co?
Má tři dorty a bereme ho na Coney Island.
-To se mi snad zdá! -Jak se to tebe týká?
-Nemělas v plánu tu být. -Co se děje?
Miriam vadí ty přehozené narozeniny.
-Proč? -Netuším.
Nemůžete dítěti přehodit narozeniny!
Dělali jsme to tvému bratrovi, nikdy na to nepřišel.
Co jste to za lidi? Tohle hraničí s nelidskostí.
Je to necitlivé a... Moje jste taky přehazovali?
Ne. Poslyš, už musím končit. Chystáme se na ten Coney Island.
Ethane! Popřej svému synovi.
-Ethane! -On nemá...
Ahoj, mami. Dostal jsem hasičské auto, kovbojské pušky a baseball.
Svezeme se na ruském kole!
Miláčku, to je skvělé, ale dneska nemáš...
-Všechno nejlepší! -Chci dort!
Jsme tu pro ten Myersonovic šek.
Já jsem Susie a to je moje sestra.
-Jak se dnes máte? -Chceme jen ten šek.
Podívám se na to.
Jste klientky pana Fricka.
-To jsme. -Posaďte se, já vám ho zavolám.
-Ať vezme ten šek. -Jistě.
-Uklidni se. -Uklidním se, až budu mít ten šek.
Ale, Myersonovic děvčata. Rád vás vidím.
-Jsem Dooley. -To je všem fuk.
Přišly jsme si pro ten šek.
Nepřišly jste za mnou? To bolí.
-Dělám si legraci. Dáte si kávu? -Ne.
-Nemáte horkou čokoládu? -Chceš i balonek?
Chceme jen ten šek.
Ale pan B. vás chce pozdravit.
-Kdo? -Skvělý chlápek. Pojďte.
Jako doma. Bude tu hned.
Susie, určité situace nechápu,
-ale tohle mi připadá trochu... -Na hlavu.
Kde to jsme?
-Nechtěl jsem vás vyděsit. -Nevyděsil.
Milujeme tajné místnosti s dveřmi bez klik.
Jsem Bartosiewicz, ale říkejte mi pan B.
-Susie. To je Tess. -Já vím, kdo jste.
Neposadíme se?
Takže, podívejme se, co tu máme.
Jen jsme si přišly pro ten šek, jak říkal pan Frick.
Proto tu jsme.
Pro ten šek.
-Ten šek dostanete. -No výborně.
Ale mám na vás pár otázek.
Kde jste byly, když jste to slyšely?
Slyšely co?
O tom ohni.
V kostele.
V kostele?
Ano, tam obvykle jsme, v kostele nebo na cestě do kostela.
Nebo z kostela.
A co vy?
Taky mě napište do kostela.
Dobře. Takže jste obě byly v kostele.
A tam nás Tessin manžel našel
a řekl nám o tom ohni.
Díkybohu, že jsme byly zrovna v kostele. Bylo to hrozné.
A váš manžel potvrdí, že vás obě našel v kostele?
Měl dost vypito, takže si toho nebude moc pamatovat.
-Netušíte, jak to začalo? -To pití? To je v rodině.
-Mluví o tom ohni. -Nějaké teorie, divoké myšlenky?
Možná máma usnula s cigaretou v ruce.
Ano, to by dost vysvětlovalo. Samozřejmě, ona je mrtvá, takže...
Jasně, já zapomněla. Je mrtvá.
-Tess? -Špatná elektrika?
-To je dobré. Špatná elektrika. -Špatná... Zajímavé.
Takže, probíhá nějaké vyšetřování nebo...
-Pracuju na případu. -Na případu.
Takže to je případ?
Víte, sousedé vypověděli, že viděli dvě ženy,
jak jedou kolem na veslici.
Kam ten svět spěje?
Prý popíjely pivo, smály se a zpívaly.
Netušíte, kdo by to mohl být?
-Netušíme. -Ani omylem.
Naneštěstí je tu pár věcí, které je třeba vysvětlit,
než vám budeme moci ten šek předat.
Ještě se vám ozveme.
-Žádný šek? -Ne dnes.
Ale Denise přinesla kousek své kávové buchty.
Určitě bych vám mohl kousek ukrást.
Co takhle stará dobrá záloha? Tak 10%, jako projev dobré vůle.
-To by bylo hezké, že? -Ano.
Takže můžeme jít?
Není důvod, proč byste nemohly.
Těšilo mě, Tess.
-Byl docela milý. -Milý? Dávalas pozor?
-Vědí, co jsme udělaly, Tess. -No a?
-Ten šek nám nedají. -Zavolají poldy.
-Kvůli tomu baráku? -Žhářství je žhářství.
-To zní tak temně. -Co budeme dělat?
Myslíš, že půjdeme sedět? Já nechci.
Tak jim to řekni.
Nepovyšuj se na mě, jasný? Prokázala jsem ti laskavost.
Já vím. Já vím.
A teď od tebe potřebuju, potřebujeme - další laskavost.
Ten chlap drží náš osud ve svých rukou a ty se mu líbíš.
Já? Ne. Myslíš?
Jen jednu z nás chtěl ohnut přes desku stolu.
To je hezké.
Musíme si ho omotat okolo prstu.
Musí přimhouřit oči před skutečností, že jsme ti nejhorší zločinci.
-Musejí být horší. -Obětuješ se?
-Dostaneš ho na naši stranu? -Jak?
Jako tehdy ředitele školy.
Jsem vdaná!
Od kdy to pro tebe je překážka?
Myslíš, že jsem děvka? Že nemám žádné hranice?
Viděla jsem tě ukazovat kozu kvůli půllitru piva.
Importovaného piva.
Neříkám, že ho musíš ošukat.
Ale až ho uvidíš, vzpomeň si na Heineken.
-Uvidíme, co se dá dělat. -Už musím jít.
Jsi v cajku? Oholená a tak?
-Běž už, prosím. -Tak jo. Pa.
-Tenhle je hotový. -Výborně.
Co je v tomhle? Manny?
-Čajové šálky. -Já nemám čajové šálky.
-Tchotchke. -Jsem snad tvoje babička?
Trenky to nejsou. K těm se nepřibližuju.
-To je úleva. -Zajdu si na cigaretu.
-Tady kouřit nemůžeš. -I když jsem ti pomohl balit?
A jsou to moje trenky.
-Co tady děláš? -Můžu dál?
Nejsi na turné? Nejelas s Midge?
-Ano, ale... -Jo, pojď dál.
Kde je Midge? Na turné? Je v pohodě?
-Miriam je v pořádku. -Jak?
-Definuj „v pořádku“, Susie! -Klid!
Bože, vy dva máte ale divný vztah.
Potřebuju ty peníze.
-Řeklas, že ti je nemám dát. -Já vím.
Říkalas za žádných okolností.
Vím, co jsem řekla.
Navíc jsi mi ty Midginy peníze vlastně nikdy nedala.
Chtělas to udělat, ale nedostala ses k tomu.
Nevím, jak bych ti je mohl dát.
A i kdybys mi je dala, řeklas, abych ti je nedával.
-Tak jako tak ty peníze nedostaneš. -Dobře.
-Tak si je potřebuju půjčit. -Půjčit...
Nejlepší by byl šek. Ale beru i hotovost.
Ujasníme si to.
Neměl jsem ti dát peníze, které jsi mi nedala,
a teď ti mám dát svoje peníze,
i když vím, že jakmile ti je dám, ty o ně hned přijdeš?
Ano.
-Už musím. -Pane Maisele!
Došlo k narušení zabezpečení a budova je zamčená.
Běháte jako šnek.
Už nikdy mi sem nevstupujte, aniž byste se podepsala.
-Slyšela jste mě? -Povídali jsme si.
-Prosím, pokračujte. -Bylo to soukromé.
Což bych respektovala, kdybyste se podepsala.
-Susie... -Jen potřebujeme ty peníze.
Znovu od začátku?
Co kdybych měla pistoli?
Já mám pistoli.
U sebe? Nebo si pro ni musíte zaběhnout?
Kde jsou ty peníze, cos mi měla poslat?
-Co u tebe měla Midge? -Zapomeň na to.
Susie!
Jen neříkej Miriam, že jsem tady byla.
Ona je tady? Neměla být v Praze?
-Už musím jít. -To je pravda.
Mimochodem, je to fajn, bydlet s mámou.
Ta by potřebovala na zadek.
Sakra!
Ještě jednu.
DUBEN, 1960
Už je červen.
Nám se líbí ten obrázek.
Co si zahrajeme? Vypadáš, že nezkazíš žádnou legraci.
Když uhodnu tvoji kartu, koupíš mi pití.
-Ztrať se. -Ne, jsem dobrý. Uvidíš.
-Řekni mu to. -Neznám tě.
Jsem strašně slavný.
Vystupoval jsem před korunovanými hlavami
Evropy a zbytky jejich těla, jestli jsou ještě spolu.
Královna se mnou držela krok v pití.
Klouzavá stolička. To by byl příběh!
„Příčina smrti, klouzavá barová stolička.“
Ne hrdinská smrt, třeba ve válce, nebo udušením stejkem.
Kristepane.
Vezmi si kartu. Jsem pacifista a vegetarián,
takže na mě zbyde leda tak ta stolička.
Dej to zpátky!
-Bum, je tohle tvoje karta? -Sakra, jo.
-Whisky, čistou! -To si posbíráš.
Mysli si číslo. Když ho uhodnu, posbíráš ty karty.
-Nesnáším kouzelníky. -To je jen Alfie.
Štamgast.
Jestli se mi pokusí vytáhnout z nosu minci, nacpu mu králíka do zadku.
Vyber si kartu. Když uhodnu, koupíš mi pití.
-Snad někdy jindy. -Špatný den.
-Jsi jasnovidec. -Jen tak pro legraci, která ruka?
-Není mi šest. -Abys zapomněla na starosti.
Tahle. Viděla jsem tě.
Která ruka? Vím, že nikde nemůžeš sehnat peníze, je to tak?
-Co? -Která ruka?
-Dvě ze tří. -To byly dvě ze tří.
Tři ze čtyř. Nemůžu tě nechat vypařit, ne?
-Jak jsi... -Která ruka?
-Spletu se! -Věř si trochu!
Alfie, no tak.
-Chtěl jsem tě nechat vyhrát. -Hraj si s někým jiným.
To není dobré, vysedávat v baru, když máš depresi.
Bude pořád žvanit.
Je dobře jít někam, kde tě rozesmějou.
Alfie.
Kde bys teď chtěla být?
Kdekoli jinde než tady.
Co je opak tady?
Co takhle... tady?
Co to sakra...?
-Co se to stalo? -Koupilas mu pití.
Nesnáším kouzelníky.
Držte se pohromadě.
-Kluci, podívejte! -To není skutečná mořská víla.
Předtím nám prodala rychlokvašky. Postupujte!
To je mi zábava!
Neměl to být celodenní výlet.
Dohodli jsme se, že se svezete na ruském kole, a pak domů.
Nezahrnovalo to celý Coney Island.
K tomu ruskému kolu se přibližujeme už celé dvě hodiny.
Zastavili jsme se na různé hry a trička
a legrační fotky nás, jak prostrkujeme hlavy dírami v obrázcích
různých vzpěračů a kovbojů. Myslím to vážně!
Je načase udělat to, kvůli čemu jsme přišli.
Tady to je!
Zmrzlina, nese se zmrzlina!
-Proboha živého. -Pro Jacoba a Peteyho...
a Moisheho a Joely...
Uvízli jsme tady.
A pro Rose a pro mě.
Můžeme rozdávat zmrzlinu a jít přitom.
-Babi, babi! -Náš oslavenec!
Než se tam dostaneme... Na mě nezbylo?
Ty zmrzlinu nejíš.
Nic nejíš a ona ti jedno donesla.
-Půjdu s koupit něco k pití. -Ztratíme ostatní.
Oni se vrátí.
Tady pod tím ochozem jsem schtupped tvou matku.
Díky za informaci.
Myslel jsem, že tě to bude zajímat.
-Dvakrát. -Jistě.
-V klubu je všechno v pořádku? -Ano.
Proč se ptáš?
Vypadáš jako všichni Maiselovi, když mají problémy v práci nebo s prostatou.
Já jen...
Mám takové bytné a oni jsou na mě naštvaní.
Proč?
Klub poutá příliš pozornosti na jejich další podnik.
-Ve sklepě? -Ano.
Nemůžu se s nimi hádat. Z mnoha důvodů.
-Tak jim zaplať. -Platím jim.
Ne nájem, ty troubo. Úplatek. Zacpi jim pusu.
Nemyslím, že to je to, co chtějí.
Není nic, co by peníze nespravily.
Tvůj syn se mohl zbláznit radostí, když tamhle vyhrál Pepka námořníka.
Myslíš, že mu jde hrát „zabij krtka“?
Zasáhl jenom dítě vedle.
Podstrčil jsem tomu chlápkovi pět babek, a najednou je Ethan král.
-Jaké z toho plyne poučení? -Žádné.
-Hraní té hry nevyjímaje. -Byla to nehoda.
Vidělas, že jsem špatně zahnul, a nic jsi neřekla.
Musíme se vrátit okolo Skoku s padákem,
a jestli se nám vyzvrací na hlavu, půjde to za tebou.
-To je skvělý foťák, pane Weissmane! -Jsem rád, že se vám líbí.
Mám krásné fotky promenády, oceánu
-a jízdy na ponících. -Mluvte rychleji.
-Nevyfotíme se všichni pohromadě? -Rozhodně ne.
Zdravím. Potřebujeme...
Kluci, vzali jste si peníze? Ne.
Bezva. Tak to platím.
Joey!
Řekni vašim, že jim dám 10% ze zisku.
Nejsou to moji rodiče
a nechtěla jsem tě obrat.
-Tohle nabízím. -Řeknu jim pět a nechám je říct deset.
Jsi prostě příliš úspěšný.
Teď, když pátrací a destrukční akce skončila...
Byla to jen destrukční akce.
Ukážeš se ještě někdy?
Ano. Hodně. Příliš často.
Jestli tě to potěší, nájemné je vážně nízké.
-To se mi ulevilo. -Příští rok ho zvednou.
-Pak bude neskutečně vysoké a nefér. -Skvělé.
-Uvidíme se večer? -Ano.
Vezmu si oblek výběrčího nájmu.
Tobě bude slušet i ten.
Preclíky! Kupte si preclíky!
To je málo. Ještě dolar.
-Chybí tu dolar! -Běž to probrat na pokladnu
nebo se s tím smiř.
Ale když tam půjdu, a vy půjdete za mnou,
a mně se nepodaří...
Už se nebudeme moci svézt.[
-Kdo si dá koláč? -Řekněte „sýr“!
Vezmu si ten foťák zpátky.
Ve tři si musím zavolat.
Buď to do té doby stihneme, nebo musíme počkat.
-Komu chceš volat? -Potenciálnímu klientovi.
To je zase to tvoje dohazovačství?
Musím ti říct, že to nechápu.
Ty to chápat nemusíš, jen já.
Lidi jsou tak líní.
To si nemůžou někoho najít sami?
-Ty sis mě nenašel sám. -Ale ano.
Seznámila nás rodinná přítelkyně Sonja.
-Ano, ta dohazovačka. -Mami!
-Miriam! -Mami!
Někdo tu má nečekaně narozeniny.
-Co tady děláš? -Nemělas být v Praze?
-Ano. -Vysvětlíš to později.
Všichni do klecí, ihned!
-Proč nejsi na turné? -Proč jsi jim dovolil změnit narozeniny?
-Nic jsem s tím nezmohl. -Ani já.
Mělas něco říct. Mohli jsme to posunout na zítra.
Chtěla jsem s vámi mluvit o tom, co se stalo.
-Teď ne! Rose, jdeme. -Ale, tati, já...
Miriam, vyslechneme si to později. Ethane, běž!
Potřebuju s tebou chvilinku mluvit.
Promiň! Jacobe, Petey, běžte! Zeldo!
-Já nepojedu. -Tati, prosím!
Miriam, vrať tohle, prosím.
Řekni, že mi vrátil o dolar míň. Nevyhrožuji mu stíháním.
Ale kdyby byl v okolí nějaký pořadatel,
nahlas si stěžuj. Pak vykřikni o omdli.
Počkej, počkej! Počkej!
-Chci s... -Lístky, prosím.
-Promiň, už musím... -Hej, dámo, co to děláte?
Mami, vážně potřebuju...
Miriam! Já to nechápu!
Ještě ráno jsi byla v Praze!
-Rozhodla jsem se přijet dřív. -Proč?
Protože mi to řekli.
-Čechoslováci? -Ne!
-To turné zrušili? -Ne, jen mě.
Co?
Řekla jsem na jevišti něco, co se jim nelíbilo,
tak mě vyrazili. Vyrazili mě.
-Ne! -Co? Cos to řekla?
-To je příšerné! -Cos řekla na jevišti?
Jen vtipy, vtipné vtipy, což jsem měla v popisu práce,
jenomže je to naštvalo, a tak mě vyložili na letišti.
Kde tě všichni mohli vidět? Jak ponižující.
-Říkalas, že tě vyrazili? -Ano, Moishe, vyrazili.
To mě docela děsí, zvlášť coby tvého věřitele.
-Já vím, Moishe. -Cos říkala?
-Je mi to líto! -Říkal jsi „věřitele“?
-Já ti to vynahradím. -Co to znamená?
Ta smlouvy byla tvá záruka. Víš, co to znamená?
Ano, ale ty mi to stejně povíš.
Použila jsi ji, abys mě přiměla ti ten byt prodat.
-Co? -Ta smlouva měla čísla
a Vánoční speciál s Bobem Hopem!
Pamatuješ na Vánoční speciál?
Bob Hope v něm být neměl, Moishe.
-Jaký byt? -Náš byt.
Náš byt? Tys koupila náš byt?
Ano, koupila jsem náš byt.
Půjčila sis od mého otce?
-Co je na tom? -Nic.
-To teda je! -Ničemu nerozumím.
-Proč ho koupila? -Koupila si svůj byt.
-Jaký byt? -Náš byt, Abe.
-Vy žádný byt nemáte. -Jejich starý byt, Abe.
Nemůžu uvěřit, že sis půjčila od mého otce.
Nebudu říkat,
že jsi použil urážlivý tón. Ale udělal jsem to.
-Proč jsi to udělala? -Ten byt miluju.
Byla jsem v něm tak šťastná.
Chci, aby v něm děti vyrůstaly.
-Nebudou mít zahradu! -Já vím, Shirley!
Můžeme se vrátit k faktu, že jsem byl podveden?
Nebyl jsi podveden.
Já jsem tě neurazil a ona nevěděla, že ji vyrazí.
-Mohla to předpokládat! -Co?
Protože neumíš vykládat vtipy.
Opakuju ti to pořád dokola, ale ty neposloucháš.
To je pravda. Neposloucháš.
Já ti ty peníze vrátím.
-Kolik sis půjčila? -Proč?
-Mluvím s Midge! -Chcete soukromí?
Třeba jí můžu pomoct.
-Sonja nebyla dohazovačka. -Samozřejmě, že byla.
Ne. Dohazovačky dostávají zaplaceno. Jí nikdo neplatil.
Tvá matka jí platila.
Co? Abe, proboha svatého!
Bylo ti 30 a byl jsi svobodný. A ten tvůj šatník!
Museli přihodit spořící účet
a sadu tureckých ceremoniálních pušek. Pro mého otce.
-Tak odtud ji má? -Potřebuju tužku.
Kdo má tužku?
Nemáte být připraveni na všecko?
-To jsou skauti. -Potřebuju si něco spočítat.
Nepotřebuješ. Své peníze dostaneš.
Nevěřím ti!
Nelhala bych ti o synových narozeninách!
-Co? -Byl to náš byt.
-Měla jsi mi o tom říct. -Proč?
Řekl bych ti, ať si nepůjčuješ od mého otce.
Tak já jsem ten špatný?
Jak tě napadlo, že ho koupíš?
Jak jsem skončil v kleci s Peteym a Jacobem?
Ten koláč byl moc dobrý.
Ethane, chutná ti?
Jacobe! Chutná ti ten koláč?
Petey, chutná ti ten koláč?
-Hej, ženská, zmlkněte! -Zmlkni si sám!
-Ty zmlkni. -Dva tisíce stop je velice nebezpečná
výška na to, říct Židovi, že ho okradli.
Katolíkovi by to říct šlo?
Kvůli tomuhle vtipu tě vykopli?
-Dostaneš ty peníze! -Kdybych dostal niklák...
-Co? -Kdybych dostal niklák pokaždé...
Ale nemám, protože tě vyrazili.
Kdo chce ještě koláč?
Nechtěla jsem vám to říct takhle.
Až se vrátíme domů, můžeme si o tom v klidu promluvit.
Jako normální civilizovaní lidé.
Je to legrace.
Řekněte „sýr“!
Každý den přijdu domů z práce a mám tam od ní seznam.
„Vynes smetí, sprav dřez, vyvenči psa.“
-Ty máš psa? -„Mimochodem, máme psa.“
Vím, že jsme měli problémy,
ale já pořád dělám, co můžu, a s ní to ani nehne.
-Dobrou noc, uvidíme se příště. -A vůbec není doma.
Je pořád v té škole pro sekretářky,
což je zřejmě důvod, proč je ten seznam tak profesionální.
-Jsem venku s Fletcherem. -S kým?
S tím psem. Myslím na to všechno a začínám mít vztek.
Tak jsem se rozhodl jí to říct.
Ona přijde domů
a já tam stojím připravený na ten její chladný
pohled servírky z Oktoberfestu.
„Imogene, musíme si promluvit.“
Řekne: „Dej mi minutku,“ jde do ložnice a vyjde ven.
-Úplně nahatá. -Imogene?
Nejsem schopný slova.
A pak se usměje a řekne:
„Užij si večer v klubu A pozdravuj Joela.“
A naprosto chladnokrevně se otočí a vyjde z místnosti.
Řekla, abys mě pozdravoval?
Sakra!
Vydrž moment.
Naše první výpalné!
Jsme oficiálně v klubu nočních klubů.
Dnes večer je bank otevřený. Pojď se mnou.
Sedni si.
-Co... -Nemluv.
-Midge potřebuje své peníze. -Já vím.
Ne. To mluvíš.
Potřebuje je pro mého otce
za náš starý byt, který od něho koupila.
-Vědělas to? -Udělala to potají.
-Nejsi její manažerka? -Kopeš do jednonohého psa.
No dobře. Potřebuje peníze.
Takže ti napíšu šek.
Ty jí na základě tohohle šeku napíšeš další šek
a ona dostane své peníze a nebude vědět, od koho jsou.
Nemůžu uvěřit, že to uděláš.
Nejsi většina z těch věcí, kterými jsem tě v poslední době nazvala.
Než ti to ale předám, trochu si promluvíme.
-Sakra. -Ano, přesně tak. Sakra.
A řekneš mi všechno,
co se stalo, cos s nimi udělala,
co si myslí, žes s nimi udělala, a tak dál.
-Jak velký drink chceš? -Takhle.
Hned to bude.
Nějaké vzkazy? Víš to jistě? O víkendu jsem měl vystupovat.
A co Harry Corn? Ten taky nemá žádný vzkaz?
Chip Glenn? Něco pro něj?
Tak kdo ten kšeft dostal?
Fungovalo to v Bostonu, ale v Denveru ne.
Jen na východě.
Mám vtip na sendvič pro každou část země.
-Který je nejvtipnější? -Hoagie.
Hoagie je srandovní.
Dej to pryč. Někdo ten šek uvidí a bude tě sledovat.
Domů? To je 50 bloků odsud.
Může mi ho ukrást hned za dveřmi.
-Můžeme mluvit obchodně? -Samozřejmě.
Takže, minulost je za námi. Shy a jak dál? Nevzpomínám si.
-Ať se jde bodnout. -Souhlas.
Jestlipak to není paní Maiselová.
Říkám mu, ať to nedělá.
Chci tady jen pozdravit kolegyni
a podívejte! Viděly jste to?
O Jacku Ballardovi, ano.
-Tohle je lepší. -Co?
Stará dobrá podpásovka o jisté paní Maiselové.
Objeví se zničehonic a už se kamarádíčkuje s Lenny Brucem
a předskakuje Shy Baldwinovi. Je to děvka.
A je tady i fotka.
„Ale najednou, tohle rozmazlené stvoření
přistálo rovnou na svém hezkém derriere.
Říká se, že ji Baldwin jednoduše vyložil
přímo na peróně číslo šest nádraží Penn Station.
Nechali ji tam nezaměstnanou s kufříkem v náručí...“
Aspoň se mu líbí můj zadek.
„Podobná věc se stala Sophie Lennonové.
Paní Maiselová má nějaký trik na tyhle výběrové kšefty.“
„Je to děvka.“
„A další trik, jak o ně přijít.
Co za tím vším doopravdy je?
A co se skutečně stalo na tom vystoupení v Apollu?
To vám řeknu příště.“
-Moje práce zde skončila. -Jsi ubožák, Eugene!
-Ano, ale ne úplně pořád. -Úplně pořád.
Kdo to sakra vyplodil?
-L. Roy Dunham? -Nevím,
ale asi moc koukal na Sladkou vůni úspěchu.
Nejhorší na tom je, že v Apollu jsem byla skvělá.
-Lidi mě zbožňovali. -Já vím.
Byli ze mě nadšení.
-Dostala jsem je. -Kam tím míříš?
Tohle se vždycky stane, když jsem nejlepší.
Vzpomeň si na moje opravdu dobrá představení,
ne jen dobrá, ucházející, ale ta, ve kterých jsem se překonala.
Vybavuje se mi ten večer s těmi vtípky o kozách.
-Imitace Sophie Lennonové. -To bolí.
Ale bylo to super, ne?
Jak jsem zesměšnila Penny Pann?
Zničilo mi to manželství a veškeré šance na štěstí.
-To bylo. Detroit. -Kansas City.
-New Orleans. -Myrtle Beach.
Apollo. Všechno jedinečná vystoupení.
-Taková, jaká dělám jen já. -Souhlas.
-Susie. -Miriam.
-Víš, co je na mně skvělé? -Tvá skromnost?
Ne. Když jsem sama sebou.
Nebudu čekat, až se odvážím říct: „Chci být sama sebou!“
-Co když mě nenechají? -Nechají.
Chci být sama sebou pokaždé, když vystoupím.
-Budeš! -Ne, poslouchej.
Jestli mám nechat Esther a Ethana samotné celé dlouhé týdny,
zmeškat jejich narozeniny, pravé i falešné,
jejich školní představení, besídky,
neudělám to kvůli nějakým patolízalským vtípkům.
Jestli to mám udělat,
budu pokaždé říkat přesně to, co si myslím.
V každém vystoupení něco řeknu.
Ano. Dobře.
Očividně to je tvůj cíl,
ale jestli chceš předskakovat lidem jako Shy
nebo Pat Boone, musíš se přizpůsobit.
-Tak jim nebudu předskakovat. -Co?
Budu dělat jen šou, kde budu moct říct, co chci.
To by udělal Lenny.
On je Lenny Bruce.
Dostaň mě na titulky.
-Nemůžu tě dostat ani na pódium. -Já nevím...
Jsi moje manažerka, tak se snaž.
Miriam, já ti rozumím.
Ale víš stejně dobře, jako já, že takhle to nefunguje.
Tak to změníme.
Můj otec mi jednou řekl:
„Jestli budeš mít jednou hlas, dej pozor, co ten hlas bude říkat.“
Mluvil o antisemitských náccích.
Jako vždycky.
Dva náckové vejdou do baru a jeden řekne: „Kdo ti dělá daně?“
Ale hlas... Díky.
Ale hlas je mocná věc.
Dokáže vrhnout světlo na něco, co se skrývá ve tmě.
Dokáže dva chlápky usadit, když chtějí odejít.
Ano, sednout!
Dokáže změnit způsob, jak lidi uvažují,
což může změnit způsob, jak lidi jednají,
ale nezmůže nic, když držíte jazyk za zuby.
Tak si to nějak přeberte!
Díky a hezký zbytek večera!
Kreativní dohled Kateřina Hámová