Сюди.
Гарні дині.
По-перше, твоє рідне місто... Вау.
Але як місто може телепортуватися в Королівство фей?
У часи небезпеки ельфійська знать вміє таємно його «переміщувати».
Таке нечасто буває.
Сюди.
Ти привів нас сюди, щоб розважитися, так?
Авжеж, ні.
Ви б вешталися територією фей,
а з феями краще не заводитися.
Ні.
Це найкоротший шлях до Шейдмарка.
Ходімо.
Може, наступного місяця.
Моя зміна триватиме ще кілька годин.
Тут чимало охорони.
Більше, ніж я пам'ятаю.
Ми майже пройшли.
Ще кілька кварталів і нам...
Гаплик.
Чужинці.
Назвіть свої імена й мету.
Опустіть зброю.
Ми просимо аудієнції у посла Вессара.
Ми його діти.
ЛЕГЕНДА ПРО «ВОКС МАКІНУ»
Справжня вермалокська деревина.
Ваш батько любить золотий стандарт.
Завжди любив.
- Коли не йшлося про нас. - Ти про що?
Скажи чесно.
Я схожа на дворянку?
Поводитися як дворянка легко.
Будь трохи стервом і носи те, що й усі інші.
Я знав багатьох людей із грішми й титулами,
і вони тебе не варті.
Девано.
Ми вас не чекали.
Ваш батько скоро спуститься.
А десь тут...
Мамо, з ким ти розмовляєш?
Так.
Ви ще не знайомі з Велорою.
- Нашою донькою. - Сестра?
Привіт. Я в захваті від перини.
Тоді вона твоя.
Подарунок від твоєї зведеної сестри Векс'алії.
Називай її Векс. А мене — Вакс.
Близнюки?
Але батько сказав, ви ніколи не повернетеся.
І проґавимо нагоду познайомитися з тобою?
Знущання.
Ваш батько буде радий вас бачити.
Може, я й був би радий,
якби ви повідомили, що вшануєте нас своєю присутністю.
Є хтось удома?
Якщо ви прийшли по мої гроші або кіз,
у мене нічого немає.
Діду, це я, Пайк.
Пайк?
Це ти. Пайк.
Слава богам.
Я думав, це ті грабіжники.
Але що... Глянь на себе, люба.
Справжні обладунки.
Ти така гарна.
Це мій пра-прадід, Вілгенд Трикфут.
А це Скенлан.
До ваших послуг.
Ґроґу!
Ти забув поїсти?
Привіт, діду.
Мені капець.
Хотів би я сказати, що бачив його в гіршому стані,
але я такого не пригадую.
Ну ж бо, допоможіть занести цього здорованя.
Давай, друзяко.
І коли Емон упав, ми не мали вибору, окрім як сховатися в Королівстві фей.
Ми накопичували зброю і тренували солдатів, щоб протистояти драконам.
Ви плануєте взяти участь у битві.
Це чудово.
Більше схоже, що підібгали хвоста й утекли.
Чому ви тут?
Щоб знищити драконів, які вас прогнали, сер.
А ви хто?
Персіваль Фредрікстейн фон М'юсел Клоссовскі де Роло ІІІ
з королівського двору Вайтстоуна.
Гаразд, лорде де Роло ІІІ. Чим Сінґорн може вам прислужитися?
Припускаю, ви чули, що «Вокс Макіна» знищила одного дракона.
Я незнайомий з «Вокс Макіною».
Ми — «Вокс Макіна».
Тобто ми і є «Вокс Макіна».
Ми прийшли по старовинну зброю, сховану в Шейдмарку.
Лук Фентраса?
Ти про нього чув?
Могутня реліквія.
За легендами, він стріляє стрілами, які здатні поранити титана.
Зрозуміло,
через чутку ви хочете піти в безлюдну пустку.
Цей лук може бути ключем до знищення драконів.
Ви маєте пишатися.
Ваші діти ведуть битву проти конклаву Хрома.
Не треба розповідати казки про їхні подвиги.
Сама ідея того, що Вакс'ілдан і Векс'алія стали на захист вищого добра...
Ну, перебільшена.
Ти неймовірний козел.
Це важкий час для всіх нас.
Ви хоч уявляєте, як обтяжує мою сім'ю ваше прибуття?
Ми прийшли не заради возз'єднання.
І все ж ви тут.
Використовуєте моє ім'я, коли вам це вигідно.
- Я зневажаю твоє ім'я. - Ні, нічого.
- Жодних образ. - Але він сказав...
Усе добре.
Дякую, що приділив час, батьку.
Якщо можеш надати будь-яку допомогу, ми будемо вдячні.
Авжеж. Це найменше, що я можу зробити.
Заради сім'ї.
Майже готово.
Ця пігулка доволі небезпечна.
Я повинен це ковтнути?
Ні.
Вона піде не через передні двері.
Зажди, але як Ґроґ...
Він надто слабкий, щоб самому її прийняти.
Дозволь мені.
Я вмію працювати з обома кінцями.
Гарбузику, можливо, ти захочеш відвести погляд.
Еверлайт, захисти Ґроґа.
І решту наших друзів, хай де вони є.
Чому ви маєте йти?
- Ви щойно прийшли. - Ми ще побачимося.
І хай куди ми підемо, думатимемо про тебе, маленька.
Цей указ гарантує безпечний прохід.
Та коли покинете наші стіни, ви самі по собі.
Однак доведеться виправити одне ім'я.
- Леді Векс'алія. - «Леді»?
Леді Векс'алія, баронеса Третього дому Вайтстоуна
і велика пані Ґрей Ганта.
Тому, шановний сер, попри ваші стосунки,
стежте за поведінкою зі знаттю.
Я не змінюватиму указ заради безглуздого титулу.
Справді, де Роло, така очевидна витівка нижча вашої гідності.
Не смій так із ним розмовляти.
Ми прийшли просити про допомогу, а ти ображаєш моїх друзів?
Так, знову жодної вдячності за роки ввічливості.
Чекаєш, що я тебе жалітиму?
Після всього, що ти зробив, чи, радше, не зробив.
Ми не схибимо.
Та я не можу сказати цього про тебе, як про батька.
Тоді доведи мою неправоту.
Покажи лук, і я прийму тебе так, як, на твою думку, ти на це заслуговуєш.
А доти більше мене не турбуйте.
Та йди нахрін. Ми йдемо.
А що означає «іди нахрін»?
Діти. Такі милі.
- Чудово, ти повернуся. - Я нікуди й не ходив.
Зробився невидимим.
Я б нізащо не пропустив вашу сімейну сварку.
Скажіть, а чому ваші вуха не такі великі, як батькові?
Я маю вибачитися за те, що звалив на тебе цей титул.
Сподіваюся, це тебе не засмутило, Векс.
Леді Векс.
Авжеж.
Ваш батько справді...
Мудак? Так. Справді.
Ніхто, крім брата,
не заступався так за мене.
Дякую.
Нехай я маю розум і клас.
Та ніколи не матиму того, що ти.
Чистого серця.
Це дуже особливо, Векс.
І цього ніхто не відбере.
Ми провели дитинство з матір'ю.
Потім батько забрав нас жити з ним.
Я так і не розуміла.
Чому він забрав нас у неї, якщо зовсім не любив?
Мабуть, було приємно послати його нахрін, так?
Якби ж то.
Чомусь здається, що мене це образило більше.
Ось.
Я дещо для тебе зробив.
Чудово.
Дякую.
І, знаєш,
думаю, мені буде краще, коли я тицьну той лук у його тупе самовдоволене лице.
Йдемо далі.
Я бачу щось попереду.
У цьому місці
я відчуваю темряву.
Я можу з'єднатися з корінням, але відчуваю лише...
сум, тугу.
Що сталося?
- Моє серце... - Ви це чули?
Не слухай його.
Біль.
Очистіть розум. Блокуйте його.
Що це, в біса, було?
Ми не любимо сюрпризів.
Говори.
Добре-добре.
Шейдмарк — дім проклятого арчфея на ім'я Саундор.
Але поки ви не підкоряєтеся його голосу,
його сум не оберне вас.
Це заспокоює.
Коротунко. Не відставай.
Векс'аліє.
Мені наснився безумний сон.
То я залишуся таким назавжди?
Ні. Необов'язково.
Облиш, завдяки лікам твої рани зникли.
Ми радіємо.
Щоб повернути силу, твоєму тілу треба дати новий початок.
Потрібна серйозна стимуляція.
Я стимулюватиму сам себе?
- Ну добре. - Прибери руку.
Зупинися.
Ми говоримо про підсилення. Про поштовх.
Твої м'язи прокинуться, коли будуть як слід збуджені.
Збуджені?
Щось я не дуже розумію.
Друзяко. Не кисни.
Ми все виправимо, чуєш?
Як і обіцяв, болото Шейдмарка.
Лук Фентраса має бути в тому дереві.
Векс'аліє.
Підійди ближче.
Векс, усе добре?
Не схоже, що добре.
- Векс, чекай. - Векс?
Як вона йде по цій гидоті?
Векс'аліє!
Ти мене чуєш?
Не лише чую, а й бачу, відчуваю.
Я розумію твій біль.
Якщо ти шукаєш схвалення,
твій батько ніколи його не дасть.
А така сама заблукала душа може.
Я чекаю, моя люба.
- Що це? - Час мені піти.
Ви більше не побачите Ґармелі.
- Векс'аліє! - Векс, чекай!
Не йди туди!
Дитя втраченого...
Божевілля й біль Саундора знайшли тебе.
Мила, зламана Векс'алія.
Небажана донька.
Я тебе розумію.
Відійдіть!
Сестро!
Ні!
Звідки ти стільки про мене знаєш?
Щойно ти торкнулася моєї хвороби,
я все дізнався.
Ось, батьку.
Ти зробила це для мене.
Вона така ж гарна, як і ти...
моя Векс'аліє.
Ти можеш піднестися над своєю тремтливою долею.
Я бачив багато чого.
І можу чимало подарувати.
Але втрата любові може звільнити.
Ти була хорошою донькою.
Ти старалася.
Але цього завжди буде мало.
Тебе завжди буде мало.
Якби могла витягнути його кров зі своїх вен і повернути її, зробила б це.
Я можу виконати це бажання.
Але тобі потрібно інше.
Однак лук Фетраса
міг би завоювати його повагу.
Чого ти хочеш натомість?
Лише того, що ти прагнеш дати.
Ми будемо ідеальною парою, мила, зламана Векс'аліє.
Я можу тебе виправити. Знову зробити цілісною.
Мені знадобиться лише твоє серце.
Моє серце?
Воно належить іншому.
Ні. Ти помиляєшся.
Будь ласка. Я тобі потрібен.
Ти не даси того, що мені потрібно.
Стерво! Ти така ж, як інші.
Сестро!
Ці прокляті не кровоточать.
Як боротися з деревом?
Є ідея. Але ви двоє маєте відволікти його.
Ти мені відмовляєш?
Саме так, гілчасте падло.
Ти все псуєш.
Ось тобі.
Чорт!
Ось як треба боротися з деревом.
Думаєш, можеш мене покинути?
Тепер ти не така смілива?
Векс'аліє!
Сама й налякана.
Тепер ти усвідомлюєш правду.
Думаю, так.
Я усвідомлюю...
що твої слова такі ж порожні, як і зіпсоване серце.
Фентрас.
Треба повертатися в Сінґорн. Закладаюся, ти прагнеш показати це батькові.
Власне, я не готова.
Сумніваюся, що зможу з ним розмовляти.
Не зараз.
Не дозволяй йому дістати тебе, коротунко.
- Він такий, яким завжди був. - Я знаю.
І я теж.
Оце вистава.
Зазвичай я ненавиджу театр, але тут було все:
драма, бій, сімейна сцена.
Пам'ятаю, як ти казав, що ми більше тебе не побачимо.
Так, казав. І не побачите.
Адже ваш загін...
повертається додому.
Як, у біса?
За ці два сутінки ви мене більше розважили,
ніж будь-хто за тисячу років.
От я й подумав, що ви заслужили щось натомість.
Це поверне вас у Тал'Дорію.
Хто ти насправді?
Чудове питання, піжоне.
Та, на жаль, доведеться почекати до наступного разу.
Портал закривається.
О, чорт. Гаразд, усі туди.
У книжках Королівство фей значно краще.
Безпечної подорожі, друзі.
Залишайтеся живими.
Гаразд, Ґроґу.
Давай, хай твої соки потечуть.
Покажи мені гнів.
Добре.
Я хочу розлютитися!
Чорт! Я потягнув м'яз.
Це добре.
Отже, у тебе він є. Молодець.
Я сподівалася, ми всі будемо разом, але ми не можемо просто чекати.
Думаю, нам треба йти у Веструун.
- Чому туди? - По забутки.
Міфоріз показав мені ті нарукавники, пам'ятаєш? У місті.
Чорт.
Якщо вони у Веструуні, то я знаю, у кого.
Що? Це чудово.
Тоді це буде легко.
Ґроґу, що таке?
Ці нарукавники належать моєму дядькові.
Він мене ними вбив.
Переклад субтитрів: Яна Філоненко
Творчий керівник Юрій Лаховський