Так.
Докторе Ґарретт? Ви куди?
Дорога Стелло,
щойно почула жахливу новину від Люка.
Мені дуже шкода.
Уперше в житті я не знаходжу слів.
Я приїхала в Олдвінтер у пошуках змія
і не очікувала знайти подругу.
Стелло, я дуже хочу тебе побачити,
але боюся, що мій приїзд прикро вразить селян.
Ти моя подруга і я ніколи не хотіла…
Що сталось?
Нас пограбували?
Де Марта? Її нема в кімнаті.
Ходімо снідати.
-Де ти була? -Мені не спалось.
Я тебе шукала.
Я шукав Наомі.
Вона зі змієм?
Треба тебе зігріти.
Вілл.
Що?
Він мене чекає.
Не журись.
Я готова.
Поможи мені.
Що завгодно.
Хочу побачити Кору й Френкі.
Хочу, щоб вони вернулись.
ЗА РОМАНОМ САРИ ПЕРРІ
Змій з Ессексу
Принести ще один ящик?
Так. Візьми в коморі.
Мій комікс!
-Це вам, міс. -Дякую.
МІСІС СІБОРН
КОЛЧЕСТЕР ЕССЕКС
Дорога Коро,
прямо перед нашою зустріччю в Лондоні
Стеллі діагностували туберкульоз.
Можливо, це пояснить тобі мою поведінку в музеї.
На превеликий жаль, її здоров'я стрімко згасає.
Кілька днів вона благала мене написати тобі й покликати в гості.
Проте я не вважаю, що це слушно
для неї, для мене… Для всіх нас.
Якщо чесно, я геть не розумію, як жити далі.
Я в розпачі.
Отак.
Голиш ти краще, ніж накладаєш шви.
-Може, поживеш у мене? -Я даю собі раду.
Я сам.
Нам ще в морг іти.
Що?
Треба розробляти пальці.
Мушу вертатися до роботи, Спенсер.
Не все одразу.
Рано думати про операції.
Думаєш, це можливо?
Розслабитися? Покинути роботу?
-Ти мене що, не знаєш? -Вибач.
Я міг би якось зарадити.
Відчепись.
Люк…
-Дай мені спокій. -Так.
Бувай.
Дякую. На цьому все.
Привіт.
Емброуз передумав.
Мені дуже прикро.
Заходь.
«Я не подаватиму законопроєкт, бо соціальне житло – не відповідь.
Люди повинні самі долати труднощі, а не надіятися на державу».
Таке враження, що в нього ні мозку, ні серця.
Не бійся. Я не здамся. Писатиму й далі.
Власне, у нас теж є новина.
Спенсер придумав, як нам помогти.
Що? Коли?
Ми говорили, коли ти пішла, і він запропонував…
Він запропонував викупити весь цей будинок.
-Що? -Так.
Провести водогін та електрику.
Перетворити його.
Ви щасливці.
Не тільки ми, тут живе десять сімей.
Ти не рада?
Рада.
Вам особисто це дуже допоможе.
Проте нам потрібні реальні зміни, а не благодійність.
Він робить це для тебе.
Він говорив про ваше спільне майбутнє.
Коро.
-Сперсер. -Коро, я…
Якщо ти до Марти, вона виїхала кілька днів тому.
-Живе на Чіпсайд. -Ні. У мене погана новина.
Люка пограбували й поранили.
Що? Коли?
Коли він вертався з прийому.
Порізали праву руку.
Я відвіз його в операційну.
-Зробив, що міг. -Авжеж.
Навряд чи він зможе знову оперувати.
О, Люк!
Якби я міг щось змінити, помінятися з ним місцями…
Як я можу допомогти? Я все зроблю.
Сходи до нього. Підбадьор.
Він хоче мене бачити?
Він не знає, що я тут.
Люк.
О, друже.
Я думав, чи ти прийдеш.
Я щойно дізналася.
Я так співчуваю.
Дуже співчуваю.
Глянь на руку. Ні на що нездатну.
Я навіть яловичину від кістки не відділю.
Я приберу.
Домовитися тобі за фізичну терапію?
Вправи з гумкою? Ні, дякую.
Ти розказував про лікаря,
який майструє штучні частини тіла.
Я розказував про нього, бо він ідіот.
Це неможливо.
Ну, я тут.
Усе, що буде, здолаємо разом.
Разом?
Забудь про ту дурну сварку.
Я тебе догляну.
Як?
Переїжджай до мене.
Ти говориш, як Спенсер, який хоче зі мною няньчитись.
Ні. Переїжджай до мене. Назавжди.
Що?
Як мій друг і компаньйон.
Я думав, що це Мартина парафія.
Марта виїхала.
Ясно. Заповнюєш діру в грудях.
Ні.
Пастор відсторонився,
-слуги втекли. -Ні, Люк.
-Лишився тільки я. -Ні… Замовкни й вислухай.
Це хороший план.
Ми добре ладнаємо, нам разом цікаво.
Будинок для мене надто великий. Спатимеш у Майкловій кімнаті.
У мавзолеї?
Я в ній прибрала.
Просто подумай.
Будемо цілими днями читати й розмовляти.
Обідати в місті. Гуляти в Кенсінґтонських садах.
Або у вітальні. Камін. Вечеря.
Багато їсти, багато пити.
А тоді ми прощаємось, і я лягаю спати в ліжко твого чоловіка?
А чом би й ні?
Бо це безглуздо.
Утім, ти цього не бачиш.
Але це криваве місиво нарешті відкрило мені очі.
Люк, ти мені не байдужий.
Ти покликала мене, коли я був тобі потрібен.
Як лікар.
Плече, щоб виплакатись.
Компаньйон, щоб випити.
Це неправда. Ти мій друг.
Як друг…
буду з тобою відвертий, Коро.
Я не хочу жити з тобою.
Чому?
Бо я в тебе закоханий,
а ти закохана в іншого.
Марто.
Хочеш зайти?
Ти, мабуть, чула про Люка.
Так.
Чому не розповіла?
Подумала, що ти втнеш щось дурне.
Пробач, Марто.
За що?
За моє ставлення до тебе. До Люка…
За те, що не дбала про тих, кого люблю.
З даху чудесний краєвид.
Хочеш глянути?
Я сказав Корі, що медсестра мені не потрібна.
Як вона?
Нестерпна.
Вона турбується про тебе. Як і я.
Спенсер, я навіть писати не можу.
Диктуй, а я писатиму.
Можеш лишитися на одну ніч.
Лишуся на скільки треба.
Дякую.
Майже видно будинок, у якому я народилась.
Емброуз таки допоможе?
Він не підтримає соціалістичну програму.
Мені жаль.
Що сказав Спенсер?
Не знаю. Я його уникаю.
Схоже, він у мене закоханий.
Він щось сказав?
Я сама бачу.
Що таке?
Стелла. Вона нездорова.
Далі той грип?
Туберкульоз. Вона помирає.
Вона запросила мене до них, але я не можу вернутись.
Налякана?
Не через селян.
Бо побачиш Вілла?
Ти мене знаєш. Я…
Я все псую.
Але можеш і налагодити.
Якщо відчуваєш, що потрібно.
Ти не боягузка, Коро Сіборн.
Марто.
Я й гадки не мала, що ти такий багатий.
Радий тебе бачити.
Послухай.
Якщо твій план з купівлею будинку – це залицяння до мене, то…
Навіть більше. Маю пропозицію.
Ні.
Вибач, але я не з тих жінок, які задурюють голови…
-Аж ніяк. Але… -Шлюб поневолює жінок.
-Соціально, фінансово. -Що? Ні.
Так, це величезна перешкода революції.
Я не таку пропозицію мав на увазі.
Я вирішив фінансувати кампанію на підтримку соціального житла
і шукаю людину, яка б її очолила.
Хочу, щоб ми співпрацювали.
Я пропоную тобі роботу.
Привіт, Ґоґ. Я скучав.
Кобальт.
Ціан.
Парфуми й сіль для ванни.
Дякую, що приїхала.
І що привезла сина.
Авжеж. Ми скучили.
Я боялася, що ти не приїдеш.
Хотіла ще раз тебе побачити.
Як ти почуваєшся?
Я готова.
Не кажи так.
Але це правда.
Як діти?
Після школи лишаються з однією пані з села.
Я дуже втомлююсь.
Тобі погано? Хочеш відпочити?
Ні. Ще ні.
Стелло.
Ти хотіла про щось зі мною поговорити?
Так.
Сходиш до Вілла?
Що? Ні.
Йому треба з кимось поговорити.
Я прийшла до тебе.
Він у церкві.
То я не буду його турбувати.
Прошу тебе, Коро.
Я так хочу.
Лиши його зі мною.
Я ж казав не приїжджати.
Я мусила побачити Стеллу.
Вона попросила сходити до тебе.
Якщо хочеш, я піду.
Прогуляємось?
Рибалки в море виходять?
Ні.
Усе ще бояться.
Як тримаються діти?
Я не сказав їм, що Стелла дуже хвора.
Після зникнення Наомі
це було б жорстоко.
Стелла вважає, що тобі треба з кимось поговорити.
Поговори зі мною.
Вона така смілива.
Справляється значно краще, ніж я.
Мабуть, вона зрозуміла це раніше.
Вона змирилася зі своєю долею.
Інколи вона…
витає десь далеко.
А тоді до мене вертається моя Стелла.
Але…
навіть коли вона не поряд, я…
я люблю її до нестями.
Я завжди її любитиму, Коро.
Знаю.
Знаю, що любитимеш.
Твоя мама казала правду.
Змій живий.
Ви його бачили?
-Який він? Дуже великий? -Так.
Показати тобі?
Це для змія?
Лиши собі.
Це для твоєї матері.
Пробач, Вілл,
що все тобі ускладнила.
Ні, Коро.
Я впустив тебе,
коли мав усе, що мені потрібно.
Усе не так просто.
Хіба ні?
Любов не скінченна.
Не обмежена шлюбом.
Любити можна по-різному.
Ти не мала щастя в шлюбі.
Проте я знаю, що таке любов.
На яку відповідають взаємністю.
Ну от. Готово.
Вертаємося в будинок?
Чому ви сідаєте в човен?
Куди ми пливемо?
Підштовхнеш човен?
Допоможеш мені?
Я готова його зустріти.
Змія?
Мого бога й короля.
Мамо!
Френкі!
-Що таке? -Що сталося?
Де Стелла?
Френкі.
Вона вирушила до змія.
-Що? -Ти про що?
Тебе ніхто не сварить. Просто скажи, де вона.
У човні.
Що?
Ми бачили змія, Коро. Ми його бачили.
Усе гаразд.
Куди зібралася Стелла?
Додому з Віллом.
Удень вона казала, що готова піти.
Стелла нездужає.
Вона помре?
Усі ми помремо.
Помре раніше, ніж повинна,
як батько?
На жаль, можливо.
Не хочу, щоб ти вмирала.
Я й не збираюся. Маю ще багато справ.
Добре.
Наомі.
Усе буде добре, батьку.
Я бачила змія.
Здається, він умер.
Усе закінчено.
Він на березі! За мною.
Сьогодні ж не неділя.
Звір здох. Лежить на березі.
Треба всім розказати. Передайте пасторові.
Звір здох.
Біля затоки. Самі гляньте.
Це не змій.
Що це? О боже.
Наомі.
Джо!
Чому він тут?
Може, через землетрус заплив не туди.
Чому всі подумали, що це змій?
Люди бояться того, чого не розуміють.
Роблять хибні висновки.
Я не бажав йому смерті.
ЧЕРЕЗ ПІВ РОКУ
Місіс Сіборн?
Професоре.
Ще один лист.
Дякую.
Коро, як ти?
Підозрюю, що по вуха в канаві.
Я за тобою скучаю.
Проте точно не так сильно, як ти за мною.
Нарешті я знайшов тих, хто мене цінує.
Я очолив медичний інститут.
Усі хочуть, щоб я розкрив їм таємниці серця.
До речі про серця, як там твоє?
Щось чути від Вілла?
«Якщо містер Ґарт не знайде лисицю в лісі Еверслі,
а дехто боїться, що таки не знайде,
це не означає, що лисиць узагалі не існує».
Іди. Солодких снів.
На добраніч.
Я зараз буду, Джо.
Дорогий Вілл,
я думаю про тебе щодня,
про те, що було між нами і що це значить.
Мене розриває, але я зцілилась.
Я тебе кохаю, але щасливо живу без тебе.
Та все одно
чекаю відповіді.
ВІЛЬЯМУ РЕНСОМУ ПАРАФІЯЛЬНОМУ СВЯЩЕННИКУ
ОЛДВІНТЕР ЕССЕКС
Ти так і не відписав.
Я так багато хотів сказати.
Прогуляємось?
Переклад субтитрів: Анастасія Жищинська