Ok.
Dr. Garrett? Hvor skal du?
Kjære Stella. Jeg har nettopp hørt den forferdelige nyheten av Luke.
Jeg beklager så mye.
For en gangs skyld er jeg tom for ord.
Jeg dro til Aldwinter for å lete etter en orm,
og jeg ventet ikke å finne vennskap.
Stella, jeg vil virkelig møte deg.
Men jeg er redd landsbyen blir opprørt om jeg kommer.
Du er min venn, og jeg mente aldri…
Hva har skjedd? Har vi hatt innbrudd?
Hvor er Martha? Rommet hennes er tomt.
La oss spise frokost.
- Hvor har du vært? - Jeg fikk ikke sove.
Jeg kom for å se etter deg.
Jeg lette etter Naomi.
Er hun sammen med sjøormen?
La oss varme deg opp.
Will?
Ja?
Han venter på meg.
Ikke vær trist.
Jeg er klar.
Hjelp meg.
- Hva som helst. - Jeg vil treffe Cora og Frankie.
Jeg vil at de skal komme.
BASERT PÅ ROMANEN AV SARAH PERRY
Skal jeg hente en kasse til?
Ja, takk. I vaskerommet.
Bladene mine!
- Vær så god, miss. - Takk.
Kjære Cora.
Like før vi møttes i London,
fikk Stella diagnosen tuberkulose.
Kanskje det forklarer oppførselen min på museet.
Dessverre forverres helsen hennes raskt.
Hun har bønnfalt meg i flere dager om å skrive og be deg komme.
Men jeg må si at jeg ikke synes det er noen god idé
for henne, meg… Noen av oss.
Sannheten er at jeg knapt vet hvordan jeg skal komme gjennom dagene.
Jeg er knust.
Der.
Du er i det minste bedre til å barbere enn å sy.
- Kan du ikke flytte inn hos meg en stund? - Jeg klarer meg.
La meg gjøre det.
Vi drar til likhuset senere.
Hva?
Jeg må øve på å manipulere fingrene.
- Jeg må arbeide igjen. - En dag om gangen.
Ikke tenk på å operere ennå.
Tror du det er mulig? Jeg kan bare slappe av? Gi opp arbeidet?
- Kjenner du meg ikke? - Jeg beklager.
Det må være noe jeg kan gjøre.
Gå.
Luke…
- La meg være i fred. - Ja.
Ha det bra.
Takk. Det var alt.
Hallo.
Ambrose ombestemte seg.
Jeg beklager.
Vær så snill.
"Jeg kan ikke legge fram et lovforslag, for jeg tror ikke sosialboliger er svaret.
Folk må løse sine egne problemer, ikke lene seg til staten."
Ærlig talt, han har ingen hjerne og enda mindre hjerte.
Slapp av. Jeg fortsetter. Skriver brev.
Vi har faktisk også nyheter.
- Spencer kom på en plan for å hjelpe oss. - Hva? Når?
Vi fortsatte å prate etter at du gikk, og han sa…
Han har tilbudt seg å kjøpe hele bygningen.
- Hva? - Ja.
Han vil installere vannrør og elektrisitet. Forvandle stedet.
Så bra for dere.
Ikke bare oss. Det bor ti familier her.
Er du ikke glad?
Selvsagt.
Dere vil få det mye bedre som individer.
Men vi trenger ekte endring, ikke filantropi.
Han gjør det nok for din skyld.
Han snakket om framtiden deres sammen.
Cora.
Spencer. Hvis du ser etter Martha, så har hun flyttet ut.
- Hun bor i Cheapside. - Nei. Jeg har dårlige nyheter.
Luke er blitt ranet, knivstukket.
Hva? Når?
På vei hjem fra festen. Høyrehånden ble kuttet opp.
Jeg fikk ham rett til operasjonsrommet. Gjorde det beste jeg kunne.
Jeg tror ikke han kan operere igjen.
Å, Luke!
Om jeg kunne forandre ting, ta hans plass…
Hva kan jeg gjøre? Hva som helst.
Besøk ham. Muntre ham opp.
- Spurte han etter meg? - Han vet ikke at jeg er her.
Luke?
Å, min kjære venn.
Lurte på om du kom.
Straks jeg hørte det.
Det er så fryktelig.
Så fryktelig.
Se på den. Ubrukelig.
Jeg kan ikke engang skjære opp en stek.
La meg rense den.
Kanskje jeg kan ordne med fysioterapi.
Trening med en gummistrikk? Nei, takk.
Eller skrive til legen du fortalte om, som setter kunstige deler i kroppen.
Jeg fortalte om ham fordi han er en idiot. Det kan ikke gjøres.
Vel, nå er jeg her. Uansett hva som kommer, er vi sammen om det.
Sammen?
Glem den dumme krangelen.
Jeg skal ta meg av deg.
Hvordan?
Kom og bo hos meg.
Du høres ut som Spencer, som prøver å pleie meg gjennom dette.
Nei, jeg mener… Flytt inn hos meg. For alltid.
Hva?
Som min venn og ledsager.
Er ikke det Marthas oppgave?
Hun flyttet ut.
Jeg forstår. Fylle et tomrom.
Nei.
Sognepresten er borte, tjenerne forsvunnet.
- Jeg er den siste som er igjen. - Hold munn og hør etter.
Jeg tror det kan fungere.
Vi går godt overens, liker hverandres selskap.
Huset er altfor stort for meg. Du kan få Michaels rom.
- Mausoleet? - Jeg har ryddet ut av det.
Bare tenk over det.
Vi kan tilbringe dagene sammen med å lese og snakke.
Kanskje spise lunsj ute. Spasere i Kensington Gardens.
Eller et galleri? Tenne i peisen? Spise hjemme?
Spise for mye, drikke for mye.
Før vi sier god natt og jeg legger meg i din manns seng.
Hvorfor ikke?
Fordi det er latterlig. Og du forstår det ikke engang.
Men denne katastrofen har åpnet øynene mine.
Jeg bryr meg om deg.
Du tilkalte meg da du trengte meg.
En lege.
En skulder å gråte på.
En drikkekompis.
Det er ikke sant. Du er min venn.
Vel, som din venn…
…må jeg være ærlig mot deg.
Jeg vil ikke bo sammen med deg.
Hvorfor ikke?
Fordi jeg er forelsket i deg,
og du er forelsket i en annen.
Martha.
Vil du komme inn?
Du har vel hørt om Luke.
- Ja. - Hvorfor fortalte du det ikke?
Jeg tenkte at du kunne finne på noe dumt.
- Jeg er lei for det, Martha. - For hva?
For hvordan jeg har behandlet deg. Og Luke.
For at jeg ikke har tatt vare på de jeg er glad i.
Det er flott utsikt fra taket.
Vil du se?
Jeg sa til Cora at jeg ikke vil ha en sykepleier.
- Hvordan var hun? - Umulig.
Hun bryr seg om deg. Det gjør vi begge.
Jeg kan ikke engang skrive.
Du dikterer, og jeg skriver.
Du kan bli én natt.
Så lenge du trenger det.
Takk.
Jeg kan nesten se huset jeg ble født i.
Vil Ambrose hjelpe til?
- Han støtter ikke en sosialistisk agenda. - Det var leit.
- Hva mener Spencer? - Jeg vet ikke. Jeg unngår ham.
- Jeg tror han er forelsket i meg. - Har han sagt noe?
Jeg vet det bare.
Hva er det?
Det er Stella. Hun er syk.
Fortsatt influensa?
Tuberkulose. Jeg tror hun er dødssyk.
Hun ba meg komme, men jeg vet ikke om jeg kan dra tilbake. Jeg er…
Redd?
Ikke for landsbyboerne.
For å møte Will?
Du kjenner meg. Jeg…
Jeg knuser ting.
Du kan reparere dem også.
Du bør gjøre det hvis du må. Du er ikke en feiging, Cora Seaborne.
Martha.
Jeg ante ikke at du hadde så mye.
Det er godt å se deg.
Hør her.
Hvis denne utleierideen er ment som en tilnærmelse til meg…
- Mer enn det. Jeg har et forslag. - Nei.
Jeg er ikke en som holder en mann for narr…
- Selvfølgelig ikke… - Ekteskap slavebinder kvinner.
- Sosialt og økonomisk. - Hva? Nei.
Jo. Det er et av de største hindrene for revolusjon.
Det er ikke den typen forslag.
Jeg vil bruke midlene mine til å starte en kampanje for sosialboliger,
og noen må drive den.
Jeg vil at vi skal samarbeide.
Jeg tilbyr deg en jobb.
Hei, Gog. Jeg har savnet deg.
Kobolt.
Cyan.
Det er cologne og badesalt der.
Takk for at du kom.
For at du tok ham med.
Selvsagt. Vi har savnet deg.
Jeg var redd du ikke ville komme.
Jeg måtte møte deg igjen.
Hvordan føler du deg?
Jeg er klar.
Nei, ikke si det.
Men jeg er det.
Hvordan har barna det?
En dame i landsbyen tar seg av dem etter skolen.
Jeg blir lett sliten.
Går det bra? Vil du hvile nå?
Nei. Ikke ennå.
Stella?
Ville du snakke med meg om noe?
Ja.
Vil du treffe Will?
Hva? Nei.
- Han trenger noen å snakke med. - Jeg er her for å besøke deg.
Han er i kirken.
Da skal jeg ikke forstyrre ham.
Jeg ber deg, Cora.
Det er det jeg vil.
La ham være her.
Jeg ba deg ikke komme.
Jeg måtte møte Stella.
Hun ba meg gå hit og finne deg.
Jeg går om du vil det.
Skal vi gå en tur?
Går noen båter ut på sjøen?
Nei. Alle er fortsatt redde.
Hvordan takler barna alt sammen?
Jeg har ikke fortalt hvor syk Stella er.
Siden Naomi fortsatt er savnet, føles det for grusomt.
Stella mener at du trenger noen å snakke med.
Snakk med meg.
Hun er så tapper.
Hun har taklet det mye bedre enn meg.
- Kanskje hun har visst det en stund. - Ja, hun har akseptert det.
Noen ganger…
…vandrer tankene hennes.
Og så er hun tilbake hos meg, min Stella.
Men…
…selv når hun driver bort, kunne jeg ikke elsket henne høyere.
Jeg vil alltid elske henne.
Det vet jeg.
Det vet jeg at du vil.
Moren din hadde rett.
Sjøormen lever.
Har du sett den?
- Hvordan var den? Veldig stor? - Ja.
Vil du bli med og se ham?
Er de til sjøormen?
Spar noen.
Spar noen til moren din.
Jeg beklager, Will, om jeg har gjort ting verre for deg.
Nei, Cora.
Jeg slapp deg inn
da jeg hadde alt jeg kunne bedt om.
Det er ikke så enkelt.
Ikke?
Kjærlighet er ikke innskrenket.
Det er ikke begrenset til ekteskap. Det er så mange måter å elske på.
Du har aldri vært i et lykkelig ekteskap.
Men jeg vet hvordan det føles å elske noen.
Og å bli elsket tilbake.
Sånn. Ferdig.
Skal vi gå inn nå?
Hvorfor setter du deg i båten?
Hvor skal vi?
Vil du sende meg av gårde? Kan du gjøre det?
Jeg er klar til å møte ham nå.
Sjøormen?
Min gud og konge.
Mor!
Frankie?
- Hva er det? - Hva har skjedd?
Hvor er Stella?
Frankie.
Hun dro for å møte sjøormen.
- Hva? - Hva mener du?
Du er ikke i trøbbel. Vi må bare vite hvor hun er.
Hun er i båten.
Hva?
Vi så sjøormen, Cora. Vi så den.
Det går bra.
Hvor skal Stella?
Hjem igjen, med Will.
Men tidligere sa hun at hun var klar til å dra.
Stella er ikke frisk.
Kommer hun til å dø?
Vel, alle dør en dag.
Men for tidlig,
som far?
Ja, jeg er redd hun kan det.
Jeg vil ikke at du skal dø.
Det har jeg ikke tenkt å gjøre. Jeg har altfor mye å gjøre.
Det er bra.
Naomi.
Det går bra, far.
Jeg har sett sjøormen.
Jeg tror den er død.
Det er over.
Den er på stranden! Kom!
Det er ikke søndag, vel?
Beistet er dødt. Nede ved stranden.
Jeg må fortelle alle det. Si ifra til presten.
Beistet er dødt.
Nede ved havna. Se selv.
Det er ikke en sjøorm.
Hva er det?
Naomi.
Jo!
Hvorfor kom den hit?
Mønsteret dens ble nok forstyrret av jordskjelvet.
Hvorfor trodde alle at den var en sjøorm?
Folk frykter det de ikke forstår.
De trakk feil slutninger.
Jeg ville ikke at den skulle dø.
SEKS MÅNEDER SENERE
Mrs. Seaborne?
Professor.
Enda et brev.
Takk.
Hvordan har du det, Cora? Du er vel dypt nede i en grøft.
Jeg savner deg.
Men selvsagt ikke like mye som du savner meg.
Jeg fant folk som setter pris på meg.
Jeg har blitt leder for medisinerskolen.
De vil at jeg skal undervise dem i hjertets hemmeligheter.
Og hvordan er det med ditt?
Du må ha hørt fra Will nå?
"Hvis Mr. Garth ikke finner en rev i Eversley Wood,
som folk iblant frykter at han aldri vil,
beviser det ikke at rever ikke fins."
Gå nå. Sov godt.
God natt.
Jeg kommer straks, Jo.
Kjære Will,
jeg tenker på deg hver dag,
på det vi delte og hva det betyr.
Jeg er revet i stykker, men også lappet sammen.
Jeg elsker deg, og jeg er tilfreds uten deg.
Men likevel, skriv tilbake, er du snill.
PRESTEGÅRDEN
Du skrev ikke tilbake.
Jeg hadde for mye å si.
Skal vi gå?
Tekst: Evy Hvidsten