Hallå!
Hjälp mig! Ta nätet!
Joshua!
Joshua! Fort! Simma på!
Det är bra nu.
BASERAD PÅ ROMANEN AV SARAH PERRY
Är du vaken?
Du verkar inte ha sovit mycket.
En sån där natt som aldrig tar slut.
De där barnen har inget att roa sig med.
Jag borde inte ha gått dit.
Du visade dem fossiler.
Jag trodde inte att de skulle bli så…
En klasskamrat har dött. Det är klart att de är upprörda.
De var mer än upprörda. De var skräckslagna.
Och det var mitt fel.
God morgon.
Lite bättre?
Jo, säg nånting.
Det är okej, Jo. Prata när du är redo.
Sjöormen tog hennes röst.
John Ransome.
Hon har varit tyst hela helgen.
Kanske personen vi borde prata med är Cora.
Hon kan berätta vad som faktiskt hände.
Har Luke synts till?
Inte än.
Kan du inte hämta lite mjölk hos Cracknell?
Minns du vägen?
Självklart.
Gå inte nära vattnet.
Han är här!
- Cora, hur mår du? - Luke, så roligt att se dig.
Jag vill att du ser skolan.
- Kan vi gå raka vägen dit? - Visst.
Tack för att du kom så fort!
Självklart. Så fort jag fick ditt brev.
Jag har knappt sovit sen det hände.
Det låter inte bra.
Vad hände exakt?
Om du vill köpa mjölk, måste du mjölka själv.
Kom hit, bara.
Var inte rädd. Då blir hon nervös.
Du ser?
Hej. Hej, där.
Det var som en farsot. Som om de alla var besatta av fan själv.
Fast du tror ju inte på det övernaturliga.
Nåt hände. Det var inte bara barn som lekte.
Jaha, men det kanske finns en logisk förklaring.
Till exempel?
Vi tror nu att flickorna i häxrättegångarna i Salem
åt ett gift som påverkade deras hjärnor.
Claviceps purpurea. Det är mögel. Det växer på råg och andra sädesslag.
Kan detta gift leda till hallucinationer och konvulsioner?
Absolut. Fast det är inte alls vanligt i England.
Det fanns inget vanligt med det som hände här.
Du får se själv.
De verkar ha blivit attackerade.
Jag tänkte att om jag kom tillbaka…
Ska vi?
- Mrs Seaborne. - Jag hämtar mina saker.
Jag måste städa här innan barnen kommer.
Ingen fara. Vi ska strax gå.
- Vem är ni? - Luke Garrett.
Han är läkare.
Ja. Jag är intresserad av vad som hände barnen.
Har de haft feber eller svullna ansikten? Kräkningar?
Nej. Varför skulle de det?
- Jag försöker bara förk… - Jag vet bara att allt var bra med dem
tills ni kom hit med era kätterska idéer.
Kom nu.
Jo.
Jag vet inte vad som hände i fredags.
Men jag vet att jag inte kan hjälpa om du inte pratar med mig.
Jag blir inte arg.
Kom nu, barn.
Ja. Jag förstår. Om du måste göra det så…
Kom nu.
Det kommer att gå bra.
Vi ses senare.
Berättade de vad som hänt?
Självklart. Jo har varit mycket upprörd.
Jag försökte säga det till dig.
Barn behöver visshet. Inte nya idéer.
De lugnar sig.
Även föräldrarna är rädda.
De tror att barnen förnimmer en närvaro.
En närvaro? Jag hoppas att du talade förstånd med dem.
Matthew, det gör bara saken värre att bekräfta rövarhistorier.
Så du har inte hört?
Fiskarna blev angripna i sina båtar i morse. Näten slets sönder.
Naomi! Gå hem! Du får inte vara här idag.
- Matthew… - Hon ställer bara till besvär.
Naomi. Vänta.
Hon behöver vara här. Hon har just mist sin syster.
Det är min skola. Jag beklagar.
Så dum jag har varit.
Nej.
Jag trodde att det skulle lugna dem.
Att de fick se att sjöormen kan ha en rationell förklaring.
Tror du verkligen att det finns en varelse där ute?
Ja, det tror jag.
Får jag ställa en personlig fråga?
Finns den med i dina drömmar?
Jag tänkte väl det.
Tror du att det bara är inbillning?
Jag tror att du är sörjande.
Det här är teorier framförda av pionjärer som Darwin och Lyell.
Och varelsen har setts av lokalbefolkningen
- i över 200 år. - Bra.
Ja.
Där har vi den.
- Vadå? - Din passion.
Så du tror mig verkligen?
Vad jag tror är oviktigt.
Men jag vet att du inte når sanningen utan kamp.
Du måste tro på dig själv och fortsätta med arbetet.
Will.
Hur mår du? Hur mår Jo?
Jag vill inte störa.
Inte alls. Vill du inte komma in?
- En båt. Vad för slags båt? - Hur långt är det dit?
Vår vän Luke Garrett är på besök från London. Kom och hälsa.
Nej, jag… måste hem till middagen.
Jag ville bara se att du mådde bra.
Barnen berättade vad som hände i skolan.
Tack, jag mår bra. Men hur mår Jo?
- Hon… - Cora? Vi behöver dig.
Jag stör. Vi kanske kan prata imorgon?
Ja. Adjö.
Vänta.
Vem var det?
Will Ransome.
Är det där den tjurskallige gamle kyrkoherden?
Du vill förstås förstå vad som hände.
- Jag vill inte antyda… - Det var mitt misstag. Jag skrämde dem.
Du satte inte igång det här.
Jag låg sömnlös och trodde det.
Ibland ljuger nattväkten för oss.
Ja.
Stella tror att du kan ha nån idé om hur vi kan hjälpa Jo.
Det är så märkligt.
Hon kan inte tala.
Va?
Hon är rädd.
Min vän Luke är läkare. Han kan komma och prata med Jo.
Tack. Ja. Det kan hjälpa.
Bäst att du går tillbaka till din gäst.
Ja.
Gick du utan kappa?
Tack.
Adjö.
Nåt att dricka?
Martha sa att den här flaskan ska sparas till din födelsedag på lördag.
Varför berättade du inte?
- Vem gillar födelsedagar? - Alla gillar födelsedagar, fester…
Jag har aldrig haft en fest.
Jag tror dig inte.
Michael hade fester.
Folk drack och skröt. Och han skröt över mig också, förstås.
Då är det på tiden att du får en fest.
På lördag ska jag ordna en födelsedagsfest för dig.
Will är väldigt orolig för Jo.
Jag sa att du skulle prata med henne. Hoppas att det går bra.
Självklart. Jag kan pröva hypnos.
Vill du hypnotisera Jo? Är inte det farligt?
Nej. Jag har följt en österrikisk läkares arbete.
Han gör det medicinskt.
Han låter patienten gå in i sitt undermedvetna.
Avslöja sin innersta rädsla, hemliga passioner och så.
Är det ofarligt?
Absolut. Jag kan visa dig.
Vill du verkligen rota runt i mitt medvetande?
Det var bara en tanke.
Nå, vad behöver jag göra?
Ingenting. Jag menar det. Bara luta dig tillbaka.
Alltså…
Jag kanske inte klarar det.
Det är det fina med hypnos. Du behöver inte försöka.
Gör bara som jag säger.
Jag litar på dig.
Ta djupa, stadiga andetag.
Slappna av.
Dina lemmar är tunga.
Slappna av.
Släpp dina rädslor.
Ge efter för din längtan.
Jag menade inte att det var jag som skulle fortsätta arbetet.
Hur långt är det kvar?
Här finns ting som inte har sett dagens ljus på tusentals,
kanske miljontals år.
Om det inte är levande och har blodådror, är jag mindre intresserad.
Jag beställde fossiler per post förut.
La dem i ett vitrinskåp med en fin etikett.
Du är verkligen inte densamma som jag mötte i det tjusiga huset.
Luke!
Vad är det?
Det liknar den ryggkota som Anning fann i Dorset.
Vad har hänt här?
Den slet sönder näten.
- Den drog nästan ner männen ur båtarna. - Vad?
- Den kunde ha dödat dem alla. - Nåt i vattnet?
Såg ni den? Hur såg den ut?
Vill ni berätta? Ni verkar veta allt om det.
Va? Nej, jag…
Min lilla flicka har haft mardrömmar sen ni kom till klassrummet.
Mrs Seaborne ville bara hjälpa.
Förlåt om jag skrämde dem.
- Skrämde? Vad gjorde ni med dem? - Bäst att vi går.
Vi vet inte vad ni gör här, och vi bryr oss inte.
Men om ni gör nånting, snälla sluta, vad det än är.
Pappa?
- Har du sett min pappa? - Ja, han gick just.
Får jag en öl.
Nåväl.
- Naomi. - Samuel.
Hörde du om näten?
Ja.
Såja. Drick ur.
Jag hämtar varsin till.
Var inte rädd. Jag är här.
- Du gör mig illa. - Såja.
Du gör mig illa.
- Nej. - Kom igen.
Sluta. Det är syndigt.
Jag trodde att du var en slampa, som din syster.
Förlåt mig, fader. Förlåt mig.
Det är sjöormen. Den är djävulens redskap.
Be för våra själar, fader.
Vi måste göra mer än be.
Cora. Så roligt att du kom.
- Hej, Martha. - Hej.
Stella, det här är Luke Garrett.
Luke, Stella Ransome.
Dr Garrett, så roligt att träffas.
Kom in, bara.
Ursäkta röran.
Jag hinner inte riktigt med alla husgöromål.
Är Will i sitt arbetsrum?
Han besöker en församlingsbo. Tråkigt att han inte får träffa er.
Hej.
Ni är alla välkomna hem till Cora på lördag.
Hon fyller år, och jag ska ordna en fest.
Det vill vi gärna.
Kan du laga te åt oss?
Hur mår hon?
Hon är tyst.
Det är obehagligt.
Stackars flicka. Hon skrämde upp sig själv.
Varsågoda och sitt.
Vad är er åsikt, dr Garrett?
Har ni hört talas om det omedvetna?
Nej.
Våra innersta tankar och rädslor.
Vi kan inte styra dem, men de kan påverka oss och vårt beteende.
Det låter oroande, men det är så hjärnan fungerar, det försäkrar jag.
Jag skulle vilja försätta Jo i ett tillstånd av avslappning
så att hon kan återkalla sina inre tankar och berätta vad som oroar henne.
Det kallas hypnos.
Tack.
Dr Garrett erbjuder att pröva en ny behandling för att hjälpa dig må bättre.
Den kallas hypnos.
Just det.
Utmärkt. Nå, vi får ordna till rummet och dra för gardinerna.
Ska vi inte vänta på Will? Om Jo var min dotter…
Måste du vänta på en mans tillstånd?
Jag måste tillbaka till Frankie. Jag går.
Ursäkta, influensan är efterhängsen.
Gode Gud. Beskydda oss alla.
Skydda oss alla. Håll oss trygga.
Matthew.
Förlåt mig.
Jag visste inte att du var…
Det är din kyrka.
Matthew.
- Du är upprörd. - Det är jag inte.
Sitt med mig.
En mans samtal med Gud är hans egen ensak.
Men vi bör anförtro oss åt varandra. Det kan hjälpa.
- Du är så bra på det här. - På vad?
Det här. Du pratar så obesvärat
och får folk att känna att det de säger är viktigt,
att du tar det på allvar.
- Jag bara… - Jag vet vad du tänker när jag talar.
Du ser nån som har gått på rövarhistorier.
- Nej, så tänker jag inte. - Du förstår inte.
Du är inte ute i en båt och riskerar livet.
Det är inte dina barn som gråter i sina sängar
- för att de känner att nånting kommer. - Mina barn…
Gracies död var en tragedi.
Den var djupt skakande för alla, men jag vet inte om det hjälper
- att fortsätta påstå… - Jaha. Förklara det för mig igen.
Förklara rivsåren på Gracie Banks kropp.
Förklara attackerna på båtarna. Din dotter blev stum!
Jag ser på dig att du också känner det.
Ditt jobb är att visa folk hur man stannar under Guds beskydd.
Du ska ge människor trygghet.
"Därför räds vi inte, även om vågorna brusar och svallar."
…slappna av. Var medveten om min röst.
Dina lemmar är tunga.
Jo, lyssna på min röst.
Kom närmare mig. Låt mig veta att du hör min röst.
Jo. Kan du berätta hur…
Sjöormen.
- Jag är rädd. - Du är trygg, Jo.
Du behöver inte vara rädd.
Men det som hände i klassrummet gjorde dig upprörd, eller hur?
Jag borde ha stoppat det.
Förstår du att du inte har gjort nåt fel?
Vi läste trollformeln.
Vi tog hit den.
Tog hit vad?
Ingen fara. Ta tid på dig.
Det skulle vara en hemlighet.
Vad var en hemlighet, Jo?
Trollformeln.
Trollformeln vi läste.
Luke.
Jo, lyssna på min röst. Du behöver inte vara rädd.
Det är för sent. Naomi släppte in den.
Jag släppte in den.
Den…
- Den är i oss. - Jo.
Jo.
Sluta.
Jo.
- Vad är det här? - Will. Det här är min vän,
- dr Luke Garrett. - Pastor Ransome…
Vad gör ni med min dotter?
Ni missförstår. Jag hjälper henne.
- Er fru gav sin tillåtelse… - Will, han är en vän.
- En vän till Cora. Släpp honom. - Det här är mitt hus. Hur vågar ni?
Du missförstår. Släpp honom. Nu.
Jag försäkrar att det är en väl utprovad medicinsk behandling.
Du bad mig om hjälp.
Pappa…
Jag mår bra.
Vi ska gå.
Cora, nej. Det är bara ett missförstånd.
Tack, Stella.
Jag beklagar.
-Är du skadad? - Nej då.
Jag är så ledsen.
Jag fattar inte hur han kunde reagera så.
Det fungerade. Hon talar igen.
Må flammorna driva bort mörkret.
Beskydda oss från synd.
Ja. Tänd brasan.
Jag behöver vin.
Åh, vad har hänt?
Will kom hem och blev inte glad. Vi kan uttrycka det så.
- Han angrep mig. - Va?
Ingen angrep nån. Han kom in,
såg Luke lutad över Jo, och överreagerade.
Han var väl rädd om henne. Förklarade ni det för honom?
- Bad ni om ursäkt? - Stella och jag var ju där.
Jag har sett folk i trans. Det ser konstigt ut. Det är konstigt.
Det var hypnos. Och det fungerade.
- Gå inte. Stanna uppe med oss. - Jag måste avsluta brevet.
- Vem skriver du till? - Spencer.
Vi försöker hjälpa din patient Nev och hans grannar, om du vill veta.
Frankie, hur är det? Hur har din dag varit?
Jag trivs mycket bättre här än i London.
Jag vill bo här jämt.
Tja, vi verkar bli fast här ett tag till, Martha.
Följ med. Du luktar get.
- Inte alls. - Jo.
Inget gott kommer nånsin av att lämna London, Cora.
Är du arg på mig också?
Skulle du bry dig i så fall?
Det vet du.
Det är så frustrerande. Jag försöker inte att göra folk upprörda.
Du borde be Will om ursäkt.
Jag kan inte be om ursäkt varje gång jag gör nåt
utan uttryckligt tillstånd från en man.
Du behöver bara be om ursäkt när du gör nåt fel.
Om det bara vore så.
Om du är säker på att inte ha gjort nåt fel, varför så bekymrad?
Sov nu.
Jag ville inte väcka hela huset.
Det finns brevlåda.
Jag ville ge dig det privat.
Martha sa att jag behövde be om ursäkt.
Gjorde du det?
Nej.
Jag kan inte be om ursäkt när jag inte har gjort fel.
Jag kan knappt tåla mig att läsa det.
Hånar du mig?
Nej, det är precis vad jag kunde vänta mig av dig.
Cora…
Cora!
Du bad mig om hjälp.
- Inte genom att experimentera på henne. - Stella sa ja.
Vadå? Få henne att minnas och bli skrämd?
Du vet inget om det.
Jag vet tillräckligt.
Du är arg för att jag inte bad om ditt tillstånd, fogade mig efter dig.
När du är med dr Garrett
visar du honom minsann tillbörlig aktning.
Du har nog inte rätt att vara så arg på mig.
Det är nog sant.
Så varför är du det?
Undertexter: Bengt-Ove Andersson