Såja. Michael kan inte skada dig mer.
BASERAD PÅ SARAH PERRYS ROMAN
Jag beklagar er familjs förlust.
- Om ni behöver nåt, säg bara till. - Tack.
Jag beklagar sorgen.
Jag beklagar verkligen.
Dags att åka hem?
Aldwinter. Enligt Stella finns det en stuga till uthyrning.
Vad?
Cora, du såg en flicka ilandspolad, i hennes systers armar.
- Varför vill du tillbaka? - Jag måste veta vad som finns där ute.
Och du vill stanna i Essex, eller hur?
Nej, jag avskyr frisk luft.
Det kunde vara kul att bo i en stuga ett tag.
Jag kan åka hem och hämta era saker.
Köpa fler Sherlock också.
Jag behöver pengar till tågbiljett.
Självklart. Och om du har fler omkostnader,
- ska jag gärna… - Jag klarar mig.
Kom tillbaka till London, bara.
Jag är ledsen, Luke. Jag kan inte.
Du är chockad.
När vi är tillbaka i London blir du dig själv igen.
- Jag är mig själv nu. - Nej. Tro mig, jag har sett det här förut.
- Det här? V… - Ja.
Ångest hos kvinnor. Tvång att återvänta till scenen för traumat.
- Jag återvänder för att hjälpa. - Hur?
Jag kan prata med folk. Erbjuda en rationell förklaring.
Din plesiosaurieteori? Nu?
Cora, en ung flicka har dött.
- Jag tror att… - Vadå? Att jag ska ge upp mina idéer?
Det gör ju inte du.
- Jag är en kvalificerad läkare. - Och jag är inte din patient.
Skriver du?
Självklart.
- Till tågstationen. - Ja, sir.
Det är litet.
Större än puben. Du kan ha ditt eget rum här.
Jag hade eget rum i London.
Är den bra?
Rekommenderar du den?
Ja.
Lyssna på det här.
"Allt som är solitt smälter och blir luft. Allt som är heligt profaneras."
Shakespeare?
Karl Marx.
Det kommunistiska manifestet, tror jag.
Hur blev du så radikal?
Jag föddes i Bethnal Green.
Där allt runtomkring är trasigt, och man söker efter nya idéer.
Så hur klarar Cora att ha en spritt språngande socialist i sitt hem?
Vi är inte så olika, hon och jag.
I hennes fina hus i London.
Det var efter hennes man.
- Hennes smycken också? - Hon har gett bort dem allihop.
Så ni står varandra nära?
Ja, det kan man säga.
- Anförtror hon sig åt dig? - Ibland.
Om hjärtesaker?
Alltså… Jag menar…
- Tror du att hon… - Stannar hon länge i Essex, tror du?
Jag vet inte.
Cora gör som hon vill hädanefter.
- Jaså, minsann? - Liksom du säkert gör, dr Garrett.
Oj. Var hittade du henne?
Här utanför. Får jag behålla henne?
Tills vi vet vem hon tillhör.
Vad mer såg du?
Många människor bär svarta kläder här.
- Henry. - Har du hört vad folk säger?
Nej.
Att Gracie togs för sina synder.
Nej, Henry. Hon drunknade. Hör du det?
Det var en tragisk olyckshändelse.
Gud tar hand om henne nu.
Och vi måste ta hand om Naomi.
Vad kan jag göra?
Ska jag sjunga för dig?
- Låt mig sjunga för dig. - Okej.
Ursäkta mig.
Varför är hon kvar här?
Mrs Seaborne.
- Cora. - Jag ville bara visa mitt deltagande.
Beklagar om jag gjorde folk upprörda.
Stella och jag trodde inte att du skulle återvända.
Jag tänkte att jag kunde vara till hjälp som en förnuftets röst.
- Hur? - Tja, jag kunde förklara saker.
Nej, du kom för din sjöorm.
Jag ska väl gå. Frankie packar upp.
Jag gör dig sällskap.
Jag är inte här för att orsaka bråk.
Men du vill undersöka saker, ställa frågor.
Ja, det vill jag.
Folk är rädda, du måste ta det varsamt.
Ja, självklart.
Men Stella blir glad att se dig.
Kommer du över när allt är i ordning?
Gärna.
Misstycker du att jag återvände?
Tja, du försöker förstå, finna sanningen.
Det är bra.
Är er tjänsteflicka vaken och tar hand om dig?
Jag är tjänsteflickan.
- Självklart. Så dum jag är. Jag… - Jag bara retas, Spencer.
Maureen, vad är det?
Explosion vid arsenalen.
Jag tror att ett av offren har sår i hjärtsäcken.
-Är han ung? - Ja. Och stark, vältränad.
Kom, då.
Då var det dags igen.
Får jag be om en tjänst?
Han blir bra, doktorn. Ni ser, knappt nåt blod.
Det är nog en reva i säcken omkring er brors hjärta.
Han blöder…
…invärtes. Mycket snabbt.
Vi måste operera genast.
I… hjärtat? Är det inte farligt?
Jag ska vara ärlig. Senast jag försökte, misslyckades jag.
Men inom medicinen finns en första gång för allt
och er bror är snart död om vi inte försöker.
Det här är hans enda hopp.
Förbered etern.
Vänta utanför. Min vän sitter med er.
Snälla ni, gör ert bästa.
Kom.
Härligt.
Har ni några anhöriga jag kan meddela?
Nev och jag kom från Indien i fjol.
Vi känner ingen här.
Vad förde er till London?
Vi kom med en brittisk familj.
Jag var deras ayah och Nev barnens informator.
Men de ändrade sig när vi kom fram.
De avskedade oss.
Jag beklagar.
Sax.
Hakar.
Är du redo?
Nål.
Torka.
Sax.
Såret är intakt… så länge. Vi syr ihop bröstkorgen.
Vi måste vänta tills han vaknar.
Såret har nog gått upp.
Ge honom tid.
Han vaknar.
Luke.
Det gick riktigt bra. Allt är bra. Slappna av.
Hej, Nev.
Jag stod vid St. Pauls,
och undrade… vad som håller kupolen uppe.
Ursäkta mig, jag måste hitta mr Garrett.
Luke?
Luke.
Vad gör du?
Jag trodde att jag kunde… Jag visste inte.
Jag tvivlade inte ett ögonblick.
Kom in.
Jag tog med de här.
Tack.
Förlåt om jag inkräktade igår. Jag ville bara framföra mitt beklagande.
Jag hyr stugan intill, så säg till om jag kan vara till hjälp.
Jag beklagar verkligen sorgen.
Min man dog nyligen, men…
…att mista en dotter…
Ni har rätt. Det är inte naturligt.
- Tror ni att det finns nåt där ute? - Jag tror att ni ska gå nu.
Hönan som er son har… Den tillhör gamla Cracknell.
Ute i sumpmarken.
Tack.
- God eftermiddag, mrs Seaborne. - Hej.
- Vad vill ni Cracknell? - Vi har hans höna.
Var försiktig.
Vad menar ni?
Han går inte i kyrkan.
Det gör inte vi heller.
Hej.
Mr Cracknell?
Nykomlingarna som älskar sjöormen.
Och det där är min höna.
Ursäkta. Jag hoppas att ni inte trodde att den var stulen.
Av nåt odjur?
Tror ni att det finns nånting där ute?
För mig är det inte en fråga om att tro.
- I hönshuset. - Har ni bevis?
Jag menar att om man inte tror på Gud,
kan man inte tro på djävulen heller.
Så vad tror ni hände Gracie Banks?
Nån dör i träskmarkerna varje år.
De överraskas av tidvattnet.
Har ni nånsin sett nåt ovanligt? Ett havsdjur?
Inte än. Ålar, sälar.
Men inget monster.
Ursäkta, mr Cracknell.
Vad heter de?
Gog och Magog.
Mitt skämt.
Vill du utfordra dem, pojke?
Sådär ja.
- Tack. - Ingen orsak.
Får jag berätta en sak, far?
Visst får du det.
Jag har sett sjöormen.
Är du säker?
Nu ser jag den på nätterna också.
Som om den väntar på mig i skuggorna.
- Nej, Naomi. - Det är sant.
Jag förnimmer den.
Det är…
…på natten vi låter rädslan gripa tag i oss.
- Hej, Stella. - Hej.
Hej.
Så trevligt att se dig.
Hur mår ni? Hur mår barnen?
Lite spända fortfarande.
Kom in, bara.
Cora. Frankie.
Vad gör du?
- Naturvetenskap. Urtrist. - Du får åtminstone studera det.
Läser inte flickor det?
Vi behöver alla naturvetenskap för att förstå världen.
Kan du ge oss en lektion? Berätta för alla varför du kom hit?
Hemskt gärna. Jag kan ta med mina fossiler.
- Om du anser det klokt? - Varför skulle det inte vara det?
- Jag ber Will att ordna det. - Var är Will, förresten?
I sitt arbetsrum.
Jag går och hälsar.
Mrs Seaborne.
Cora. Jag…
Jag trodde inte att en landsortspräst kunde vara så beläst.
Vilken chockerande brist på fantasi.
Vad gör du här, Will?
Vad menar du?
Tja, en man som du här ute i träskmarken.
Jag kan fråga dig detsamma.
Titta vad jag fann på min morgonpromenad.
Jag trodde inte att du var en samlare.
Du inspirerade mig att inte bara titta uppåt, utan neråt.
Vad är det? Några förslag?
En hummer av nåt slag.
Hoploparia eller… Var fann du den?
Uppe vid klipporna nära St. Osyth. Jag kan visa dig nån dag.
Tack.
Behåll den.
Jag kommer strax. Jag ska bara…
Och den där?
En märklig färg, eller hur?
Vi tittar på vårt vrakgods.
Om det är i sin ordning?
Självklart.
Jag hittade den här vid Themsen.
Verkligen? Den är nog min favorit.
När kommer Martha tillbaka?
Snart, hoppas jag.
"Mr Luke Garrett har utfört
- den första hjärtsäcksoperationen…" -Vi vet.
"…vid Borough Hospital, London.
Mr Garretts livräddande, eller rentav mirakulösa…"
- Mirakulösa? -Åh, håll tyst, Garrett.
"…kirurgiska bedrift bör inte underskattas.
Den kan utvidga, inte bara gränserna för medicinsk forskning…"
Vad gör du här? Nog för att det är trevligt att se dig.
Tja, dr Garrett må ha utfört ett mirakel.
Han må faktiskt vara Jesus Kristus själv,
men ingen patient återhämtar sig utan god mat.
Jag följer med dig.
Mr Garrett tar äran. Jag är bara hans medhjälpare.
"Detta är ett förstklassigt bidrag till"…
"För det var hon som arbetade lätt på sin…"
Ni ser mycket piggare ut.
Tack, doktorn.
Tacka mr Garrett, om ni nånsin träffar honom.
Får jag ta en titt på såret?
- Tack. - Jag hade ändå bakat.
Så vänligt.
Min bror blev sjuk när jag var i er ålder. Det är svårt.
Fanns inte era föräldrar där heller?
Glöm det. Det är länge sen nu. Tio år sen.
-Är er bror frisk nu? - Nej. Tyfus. Han blev aldrig…
Jag beklagar verkligen.
Jag har tur på många sätt.
Jag har ett bra jobb och ett hem nu.
Han borde vara lite gladare vid tanken på att komma hem.
När han får en lista med mediciner och krav på att han tar en månad ledigt?
Minst.
Hur ska de betala hyran?
Blir de vräkta, tror du?
Visst inte. Han packar krut igen direkt måndag morgon.
Nej, Martha. Det äventyrar hans tillfrisknande.
Nån måste säga till honom.
Vadå? Att han är chanslös? Ska jag eller du berätta för honom?
Jag antar att om jag hade skött mina kort,
kunde jag ha en blygsam plats i parlamentet och debattera nån lagdetalj.
Men egentligen… tillbringar jag hellre tiden med att
vägleda Cracknell tillbaka till den Gud som aldrig lämnade honom.
Eller…
Vad jag egentligen ville ha var mål och mening, inte framgång.
Förstår du skillnaden?
Och dessutom,
har jag en jämlike i Stella.
Alltså, det var ungefär här.
Det verkar ha varit ett ras under jordbävningen.
Ja. Hela området drabbades hårt.
Jag återvänder med lite verktyg.
Vad hoppas du hitta?
En påtaglig länk till vårt förflutna.
Till varelserna som kom före oss.
Till det du tror finns där ute.
Kanske det.
Men hur kan en död fossil bevisa existensen av en levande?
Det går inte. Men det kan ge oss en vink. En ledtråd.
Tror du verkligen det?
Jag tänker att jag tror.
Jag är osäker på skillnaden mellan att tänka och tro.
Du kanske kan lära mig det en dag.
Jag trodde att du föredrog påtagliga bevis framför antaganden.
Forskningen kräver drömmar, precis som din teologi.
Att göra ett steg ut i det okända, från okunskap till insikt.
Tro.
Tror du på sjöormen?
Jag vet inte, Frankie.
Vi har nog inte alla svar än.
Men säg inte det till Will.
Jag kan bevara hemligheter.
Det kan jag också.
De har skördat ostron.
Det brukade jag också göra som barn.
Jaha. Jag trodde att du var en stadsflicka.
Nej, jag bodde vid kusten tills jag var 16 år.
Min far tog mig till London för att träffa min make.
Jag beklagar. Du måste sakna honom.
Det första man ser när man kommer hem till mig är…
…en japansk kintsugi-vas.
Det är lergods som har krossats och satts ihop igen med guld.
Den är vacker.
Michael gav mig den när vi möttes.
Han sa att han ville krossa mig och laga mig med guld.
Gjorde han dig illa?
Titta.
Lite annorlunda än Knightsbridge, va?
- Hej. Tack för att ni kom. - Ingen orsak.
Gott att se dig.
- Hur mår patienten? - Bättre.
Jag rengör såret varje dag, som ni sa åt mig.
Har ni ont?
Bara när jag andas.
Mycket bra.
Tack.
Laudanum. Kostar inget.
Tack.
Om du lovar att inte gå tillbaka till jobbet.
Jag har redan mist jobbet.
Hur klarar ni er?
Det går.
Jag ska betala er hyra medan ni återhämtar er.
Ni har gjort en stor insats för läkarvetenskapen.
- Det är det minsta vi kan göra. - Ni räddade min brors liv.
Jag insisterar.
Vi vill inte ha välgörenhet.
Nev och jag är bildade och vana vid att lösa våra problem.
- Jag vet. Se det som ett lån tills ni… - Tills vad?
Vi är fast här i slummen och gör tändsticksaskar och krut.
- Förstår ni inte det? - Jo.
- Därför blev jag socialist. - Bråkmakare.
Ibland måste man bråka för att skapa förändring.
Sådär ja. Laudanumet bör avhjälpa värken.
Tack än en gång, doktorn.
Följ med på ett möte. Du är mycket välkommen.
Allt gott.
Jag behöver din hjälp, Spencer. Hjälp mig att förändra saker.
Vad kan jag göra?
Du kan prata med Charles Ambrose. Han tar mig aldrig på allvar.
Och säga vad?
Folk behöver rena, överkomliga hem.
Ambrose måste lägga fram ett socialistiskt bostadsförslag i parlamentet.
Jag kan alltid skriva till honom. Berätta vad jag har sett.
Låt mig göra utkastet, så du får med rätta fakta.
Eller så kan vi ha lunch. Författa brevet tillsammans.
Käre mr Ambrose, Ursäkta att jag skriver till er.
Jag har nyligen haft tillfälle
att lära känna bostadssituationen i er valkrets,
och jag tror att nu när vi närmar oss 1900-talet, är det dags för förändring.
VERKLIGT FÖREMÅL
UPPFATTAT FÖREMÅL VARMARE LUFT
VERKLIGT FÖREMÅL KALL LUFT
Colchester station!
Martha.
Vad gör du här?
Trevligt att se dig också. Jag var i stan, i biblioteket.
- Var är Frankie? - Hos Stella.
Här. Låt mig ta den. Jag har så mycket att berätta.
- Samma här. - Jag vill så gärna visa dig stugan.
Där är den.
Den är så fin.
Det är Will.
Ptroo.
Hej, Cora.
Jag har varit i biblioteket. Det var ingen hägring. Det kallas…
- Fata morgana. - Hur vet du det?
Det står i en av mina böcker.
Angelucci såg en i Italien, i Messina-sundet.
Titta här.
När rätt typ av kall och varm luft blandas så skapar de en återspeglande lins.
Så föremål i vattnet framstår förvridna.
- Jag gör mig hemmastadd. - Jag kommer strax.
Vetenskapens under.
Och ändå… bekymrar det mig.
Varför?
Jag vet inte.
Du och jag tror oss se en båt som seglar i skyn.
Naomi tror sig se en sjöorm i vattnet.
Jag… vet inte.
Vad tror Stella?
Jag har inte berättat.
Jag ska väl gå in. Försonas med Martha.
Cora.
Tror du att nåt märkligt pågår här?
Självklart inte.
- Matthew. - Barrikaden är färdig!
- Jag ska ordna med nattvakt. - Vad? Matthew.
Brasor vid stranden. Jag tar första vakten och ordnar en lista.
Och om jag ser den…
Vadå? Ska du anfalla den med en trädgren?
Brotta ner den på marken?
Jag rusar till byn och slår larm.
Förstår du inte? Barnen, vi alla, behöver tillförsikt.
Jaha.
- De kanske bara behöver klarhet. - Vad menar du?
Min vän, mrs Seaborne, är naturalist.
Hon har erbjudit sig att komma till skolan och tala till barnen.
Jag förstår.
Du välkomnar henne väl?
Vad vill du att jag ska göra?
Sammankalla sockenrådet.
Absolut inte. Ett möte förstärker bara folks rädsla.
Gör det på ditt sätt, då. Och släpp in djävulen.
Frankie. Tio minuter.
Ja.
'"Jag sökte Herren och han svarade mig,
han räddade mig från allt som skrämde mig."
Vad är du rädd för?
Inget.
Förlåt. Jag menade inte att väcka dig.
Cora tog med sina fossiler.
Vad har hänt?
En mås flög in i huset i natt.
Det är ett tecken, jag vet det.
- Oroa dig inte. - Sjöormen är ute efter mig.
Cora ska förklara allt.
Begravda i jorden runtomkring oss finns lämningar av urgamla varelser.
Varelser som Gud satte på jorden för tusentals år sen.
Nåja, jag tror att de utvecklades med tiden.
Betyder det att om tusentals år kommer man att hitta
- kvarlevor av sjöormen? - Dum fråga. Var tyst.
Nej, det är en bra fråga.
Menar ni att den kan finnas på riktigt?
Ja. Om den är en levande fossil.
En levande fossil? Varför har jag aldrig hört talas om dem?
Jag vet inte.
Det är en välkänd teori att vissa djur kan ha undgått evolutionen.
Så det finns en sjöorm?
Tyst nu, barn.
- Mrs Seaborne påstår inte det. - Nej, jag menar bara…
Finns det en sjöorm eller inte?
Säg sanningen.
Det är det jag är här för att ta reda på.
Sanningen är att jag helt enkelt inte vet.
Sjöormen tänker ta oss.
- Sjöormen tänker ta oss. - Nej, så menade jag inte.
- Sjöormen kommer… Sjöorm! - Så menade jag inte.
- Jacob, Mark, tyst! - Sjöorm!
- Vänta. Är ni rädda? - Lugna ner er. Ni har haft ert roliga.
Barn, det räcker nu.
Sluta. Var tysta.
- Naomi. - Naomi, samla…
Det var hon.
- Det var hon. - Ruth, sätt dig!
Det var hon. Det var hon.
Elizabeth. Vad gör du? Sätt dig!
- Det var hon. Det var hon. - Mark. Vad gör du?
- Hon gör mig illa! - Hon gör mig illa.
Sätt er!
Jo. Snälla du. Låt bli.
Gör inte som de. Snälla du.
John, gå efter din syster.
Naomi? Naomi.
Naomi.
Naomi, snälla!
Frankie?
Jo?
Undertexter: Bengt-Ove Andersson