Detta har hänt...
Det här är en lock av min sons hår.
Den tog mig ända hit. Som om den var magisk.
-Dog han våldsamt eller? -Hur så?
Våldet tar den korta vägen.
Sjukdomen den långa.
Vilken tog din son?
Bry er inte. Ni är inga gentlemän.
Det är ett misstag att ge såna som Billy Myers en andra chans.
Hallå!
Du var i armén.
Jag har fiender.
Stråtrövare?
Följ med.
Clegg har skött den linjen i åratal.
Det finns andra.
Black-Eyed Mog och hennes pojkar?
Jag vet inte, pojkar,
men jag sparar mig till ett större byte.
Hela detta land kan inte bara vara fullt av mördare och tjuvar.
Var är han?
-Vem sålde du till? -Det gjorde jag inte.
Jag heter Kills on Water.
Du känner mig inte.
Massakern vid Chalk River.
De var min familj.
KILLS ON WATER HEMBRÄNNERI
Varför stred du för blårockarna?
-Jag stred för mitt folk. -Engelsmännen var aldrig ditt folk.
Min fiendes fiende.
-Och jag är din för dig. -Kriget är över.
När du for hem,
fanns den kvar?
Eller letar du än?
Jag beskyller ingen, begär inget.
Sen då?
160 tunnland, jag väljer.
-Var? -Nebraska.
Luke.
Är det drömmen?
Min verklighet.
Mina rättigheter.
Hur länge sen var det?
-Armén? -Ett tag.
När blir den första dagen du inser att du inte har några rättigheter?
De tog dem.
Tog dem alla.
Och från dig stal de till och med din lojalitet.
Jag var stolt att tjänstgöra.
Och ämnad att förlora?
Jag antar att den drömmen håller dig vid liv.
Verkligheten är att du aldrig kommer dit.
Jag antar att du vet det också.
Djupt inom dig.
Du försöker komma på vad du kan göra istället.
Den där kvinnan du reser med,
vart är hon på väg?
Kanske är det bäst för dig att byta riktning.
Ta henne dit istället.
Det finns ingen annan dröm.
Först...
är det nåt jag vill att du gör för mig.
Du är rätt bra på att döda.
Kapten Clegg och hans gäng.
En Pawnee med en pil på ryggen.
De skötte linjen åt mig.
Mina angelägenheter.
Det är andra gången nu
som du vänder upp och ner på min värld.
Jag vill att du vänder tillbaka den.
Det finns en kvinna som vill ta över linjen, men inte för mig.
Hon heter Black-Eyed Mog.
Men gå inte så nära att du förstår varför.
Hon tar gärna en skalp.
Cheyenne, Pawnee, hon är inte kinkig.
Alla med vår hudfärg.
En nätt samling har jag hört.
Man, kvinna, barn.
Du ska stoppa henne.
-Döda henne? -Det går inte annars.
Jag vill att du gör det till din angelägenhet.
Se världen som den verkligen är.
Vi.
Dem.
Som det alltid har varit och alltid kommer att vara.
Och kanske ger jag dig denna tillbaka.
Och kanske kommer min fiendes fiende äntligen att bli min vän.
ENGELSKAN
AVSNITT 5 "BUFFELGEVÄRET"
BLACK-EYED MOGS HEMBRÄNNERI
Jaså...
vandrande trubadur,
det är trevligt att hälsa en hästskötare i Kansas,
men jag kan inte låta bli att undra varför du valde min dörr.
Vems är de där?
De som är dumma nog att korsa min väg.
Jag såg att du har en pojke inlåst i stallet.
Han också?
Jag gillar att njuta av ögonblicket.
Varför?
Cheyenne, -68.
Jag var 21.
De tog allt annat.
Min dygd.
Min familj.
En utvecklingshistoria kan man säga.
Behöver jag berätta om mina ögonlock?
Det var över 20 år sedan.
Vad är det, 50 skalper?
Tycker du inte att du har tagit hämnd mer än väl?
Inte förrän varenda en hänger på den väggen.
Och jag, då?
Jag antar att du har tittat i mina väskor.
-Det är mycket pengar. -Ska du hänga upp mig där?
Det skulle bryta mönstret.
Jag är inte säker på vad mina pojkar har i åtanke för dig.
Det blir säkert roligt.
Så jag träffade en John Clarke.
Han är en Kickapoo.
-Vill du jobba med honom? -Bara med en kniv.
Han berättade nåt för mig.
Du vill nog känna till det.
Kills on Water. Känner du till honom?
Han hatar mig.
Måste göra det.
Det var han som lät mig leva.
Jag reser med en vän.
Han är Pawnee. Erfaren mördare.
John Clarke berättade att din fiende
är på väg att skicka min vän att döda dig.
Varför berättar du det?
Jag vill bara inte att min vän ska dö.
Så varför hindrade du honom inte?
För jag kan inte nå honom.
Din fiende har honom fången, och jag tror att...
ditt liv är priset för hans frihet.
Så jag bestämde mig för att det näst bästa
var att komma hit istället.
Där tog du miste.
-För nu har du gett mig övertaget. -Ja, det var risken, jag vet.
Jag tänkte att om jag sa det till dig,
och du såg pengarna och allt gick som det har gått.
Och då kanske du låter mig få övertaget.
Du sköt min mamma.
Mamma sa att du ville roa dig med mig.
Just nu skulle jag säga att skjuta bort din kuk och pung
är så roligt en kvinna kan ha.
Men som tur är för dig,
är jag inte så road av det.
Jösses, jag kunde ha skjutit dig.
När jag först kom hit berättade min vän att skillnaden
mellan vad du vill ha och vad du behöver
är vad en häst kan bära.
Den viktigaste lärdomen.
Välj din häst.
Jag är här för Eli Whipp.
Den är varm.
Blev du bränd?
Ingen fara.
-Vill du se om det? -Nej. Jag mår bra, tack.
-Låt det inte bli infekterat. -Nej, då.
Inte här heller.
Det tog kort tid att komma så långt.
Vad, från Oklahoma?
Du vet inte var jag började.
Det blir tydligare för varje dag.
Vem är pojken?
Jag räddade honom...
och han räddade mig.
Jag kallar honom No Trouble,
för det har han varit.
Vart ska jag ta honom?
Han kan gå sin egen väg.
Med eller utan oss.
Oss?
Jag tänkte att jag kan ta dig dit du vill.
-Har du hört namnet Billy Myers? -Nej.
Han bor där, dit du är på väg.
-Jag tänker besöka honom. -Varför?
Har du en hemlighet?
En du inte har berättat?
Det är okej.
Du är inte den enda.
Jag sa ju att det finns magi i det här.
-Vi är inte där än. -Men vi kommer dit.
Du skriker så högt att inte bara blixten slår ned i oss.
Jag tror att vi kunde skingra molnen om vi ville.
Det är inte ödet, Cornelia.
Bara stor träffsäkerhet.
Och så en dag missar du.
Det är allt.
Tror du att jag reser med hopp?
Nej, Eli,
bara utan rädsla.
Vet du varför?
För jag är redan död.
Påminner mig om ordföranden i min styrelse.
Ethan Coolidge, grenadjär. Du skulle gilla honom.
-Jaha? -Son till en greve.
Låter som en kille i min smak.
Försöker plötsligt dyka ner i David Melmonts fickor.
Finns det plats, med dig där redan?
Ska du ge Martha Myers sin boskap tillbaka?
Mavericks lag, mina enligt rätt.
Jag hoppas att du har nog för att ta dig igenom vintern.
-Är ni boskapsskötare, sheriff Marshall? -Jag var här -86.
Jag såg vad sträng kyla gör med en hjord.
Jag har varit här sen -75.
Jag vet vad det här landet kan göra.
Ingen vet det bättre.
Förutom David Melmont.
För han kom hit med dig, eller hur?
Brukade hela dalen. Bara du, han.
Ganska stor utmaning.
Vi var inte partners.
Han var min anställde.
Tufft alltså.
En blåblodig engelsman som du blir utträngd av en före detta anställd.
Som föreföll göra sig en förmögenhet på nåt så lågt
som handel.
Han sysslade inte med handel.
Men det gör han nu.
Så det så.
Och de enda som blir feta på dina affärer
är gamarna.
Ta ormen.
Räcker till två måltider och ett hattband.
Jag har provat.
Tack, men Melmont har lite kallt kött.
Vore gott med en fin fläskkotlett.
Om du tittar på det här riktigt noga,
kanske du ser några bokstäver under ärret.
Vill du att jag ska stirra på en död mans döda rumpa?
Saken är den att
Timothy Flynn hade exakt samma märke
på exakt samma ställe.
Fast han försökte inte...
-Bli av med det. -Och det gjorde din man.
Varför det?
Är det allt?
Grover Best undrade...
var du skulle vilja ha jordfästningen.
Har inte tänkt på det.
-Pratade du med Thomas Trafford? -Ja.
Det är Mavericks lag, mrs Myers.
-De var märkta. -Inte officiellt.
-De är mina. -Inte om de är ute på slätten.
-Staketet gick sönder. -Jag kan bara upprätthålla lagen
som den står skriven.
Jag vill ha tillbaka dem!
Jag ska se vad jag göra.
Jag beklagar förlusten.
Han får dem inte.
Av er man.
Mrs Myers,
var allt som sig bör under ert äktenskap?
Som sig bör?
Ni verkar bara
mer intresserad av er boskap.
Om ni ursäktar.
Skillnaden mellan min boskap och William Myers,
är att när en stut bröt min arm,
var det en olycka.
Lägg honom på kyrkogården.
Det är förstörelse av egendom.
-Min. -Vår.
Låt gå för den här gången, med tanke på er sorgetid.
Men gör ni om det, vänta er inte samma artighet.
Det är inte upp till er.
Och jag tar det som är mitt.
Släpp ut henne.
Hämta sheriffen.
Vem är det?
Sheriff Marshall.
-Jaha? -Jag vill tala med dig.
Om vad?
Om det där.
COLORADO, PÅ GRÄNSEN TILL WYOMING
Följ linjen från Karlavagnen till Karawi'wari...
-Stjärnan som inte rör sig. -Polstjärnan.
-Hövdingstjärnan. -Hövdingstjärnan.
Och så här, ser du?
Tre stjärnor i rad?
Ni kallar dem för Orions bälte.
Vi kallar dem... Hjorten.
Där de alla pekar rakt ner, alltså söderut.
Norr.
Söder.
Aftonstjärnan, i väst.
Morgonstjärnan i öst.
Mer eller mindre.
Så nu om du är ensam...
Jag kommer alltid tänka på dig.
Du är fortfarande varm.
Här.
Jag har aldrig levt så här förut.
Jag har alltid levat så.
Så hur länge nu?
-Några dagar, kanske. -Var är vi?
Casper ligger framför oss, Nebraska bakom.
-Är du säker på att du inte vill... -Lämna dig?
Rida hem.
Långt österut.
Så hur är det?
När jag var pojke var det något.
-När vi gav oss av, var det något annat. -Och nu?
Jag antar att det är nåt annat igen.
Tror du att de kommer att låta dig vara en del av det?
Gör du?
Nej, inte som du skulle acceptera.
Vet inte vad som förändras snabbare.
Landet eller du.
Eller du, speciellt nu när du inte har ett hem längre.
Nä, det sa jag inte.
Jag kanske bara måste ta tag i annat först.
Den här Billy Myers,
-hur känner du honom? -Våra vägar korsades.
En vän?
Nej.
Men då tänkte han kanske så.
-Varför vill du träffa honom? -För att säga det till honom.
Det är en lång väg bara för att säga hej då.
Är det inte?
Hittade den. Precis nu.
Varför har du handskar?
Praktiskt.
Inte praktiskt med så mycket man inte kan röra.
Tar du aldrig av dem?
Vet du att en kvinna inte ska det såvida hon inte är hemma?
-Vem säger det? -Regeln.
Då får du vänta länge.
Det blir inte av.
Det blir det. En dag.
Det är ovanligt optimistiskt av er, mr Whipp.
Du återvänder.
-Vart? -Hem.
Du förstår, det är problemet. Jag har inget längre.
Du hittar ett igen.
Det verkar som att jag måste det.
Nej, Eli, det gör jag absolut inte.
Han föddes på familjens gods.
Och...
vi var skyddade.
Inte önskade.
Hans tillblivelse, förstår du,
gjorde oss båda oönskade.
Och som flicka
känner man väggarna.
Jag gick längs dem och de visade framtiden.
Men som mamma,
kunde jag bara gå innanför dem.
Med honom,
i 14 år.
Jag lämnade honom där.
Under ett pilträd,
nära en sjö.
Så det är hemma.
Han är hemma.
Och jag kommer aldrig åka tillbaka.
En gång i tiden
fanns det en kvinna som brydde sig om detta.
Min fru.
Det var hon som slog vakt.
Då hängde den där uppe...
i Aftonstjärnans trädgård,
på västra sidan.
Aftonstjärnan till Morgonstjärnan.
När vi flyttade,
tog hon med den.
När vi kom tillbaka,
la hon dit den.
Detta...
är hemma.
Den...
är hemma.
Det finns inget annat nu.
För det är här...
med dig.
Jag är ledsen, jag kan inte.
Jag är ledsen.
Ryttare.
-Pojken. -Inga problem.
Inte längre.
Tre, plus honom.
Jag klarar mig.
Då hämtar vi pojken.
VÄSTRA MAGNETKABELBOLAGET WYOMING
Ner med stolparna, upp med tråden.
En bra dag kan jag lägga över tre mil telegraftråd.
Men jag är inte ny i trakten heller.
Detta är en 4100-höghastighetspatron för en Sharps -74.
Det bästa buffelgeväret nånsin.
Det kan träffa en liggande ko på 700 meter.
Jag vet, jag gjorde det.
Förbannat nära rekord, fyra yard till så hade det varit det.
Jag har skjutit så många på så kort tid
att stanken av ruttnande kadaver sträckte sig över hela Kansas Pacific.
Där och då,
fanns det 20 miljoner här ute. Vid århundradets slut,
inte ens hundra kvar.
Och det var vad som krävdes
för att kuva ditt folk.
Dit kulor inte kunde nå nådde svälten istället.
Vilket är ironiskt,
med tanke på att jag tjänade en förmögenhet på deras tungor.
Jagar ni inte i England?
Aristokrater som du.
Inte om det leder till att ett helt folk utrotas.
Fröken,
börja inte ge mig dåligt samvete.
Det var precis din sort som inspirerade mig.
Grevinnan av Sutherland,
har du nånsin dansat en jigg med en av hennes pojkar?
Nej.
De körde ut min familj 1819,
Strathaven, Skottland.
De använder hyra istället för kulor.
Men svälten kom på samma sätt.
Jag tror att de brukar jaga ripa där nu.
Skål.
Varför tog du barnet?
Till skillnad från dina fränder har jag ett samvete.
Kanske för att jag vet hur det är att få allt stulet.
Det här landet erbjöd mitt folk en chans att börja om.
Därför kämpar jag. Till sista blodsdroppen.
Jennison Jayhawker under kriget.
-Hört talas om dem? -Union Red Leggers.
Banditer, tjuvar.
Ja, sir!
Vet du vad det enda den satmaran lärde mig är?
Vill du vinna,
kan du inte slåss rättvist eller rent...
du måste bränna och svälta ut.
Vinst varje gång.
Likaså under Sheridan.
Du vet, en vinter
satte vi eld på en by, det var så hett
att snön smälte i hela trakten.
Men det kriget är vunnet.
Jag vill se detta stora land erbjuda ditt folk detsamma som mitt.
Det ligger en indianskola i slutet av järnvägen
byggd med intäkterna från mina framgångar.
Jag ser det som en portal
alla indianer kan träda igenom,
men som man bara kan träda ut ur som amerikan.
Mitt folk älskar skotskrutigt lika mycket som ditt älskar fjädrar.
Men det är under den som vi nu alla måste stå.
Jag tar med pojken till den skolan.
Är du klar?
Är det dina elever?
Ja, det är de.
Jag har haft Mabel där i två år nu.
Vi hämtade Rose
för två veckor sen.
Hon är lite tystlåten. Men hon lär sig.
Att vara...
Blått blod, ömskinnad.
Ingen överraskning.
Du ser lite röd ut, ma'am.
Du kanske borde gå i min skola.
Lär de sig att vara dina tjänare?
Tvättade inte vår frälsare sina lärjungars fötter?
-Tvättar du deras? -Det gör jag faktiskt. Deras sinnen.
Jag ser ingen annan väg för indianens överlevnad.
Det kommer inte att finnas nån längre.
Exakt. Och jag är inte nån skotte.
Skottland finns kvar.
Nebraska också.
Men jag förväntar mig inte att en britt som du vet det.
Än mindre säger det.
Mabel, du kan duka av nu.
Det betyder "lugna vatten".
På otoe-språket.
Ja, Nebraska. Som jag sa.
Du försöker lära mig nåt, jag förstår.
Men du vet, språk förändras, min son.
Det är hela min poäng.
Det måste de också.
Rose, kom hit.
Jag känner henne. Vi har mötts förut.
Hennes namn är Touching Ground.
Hon är Cheyenne.
Änka efter hövding Running Hawk.
Och den där pojken du hämtade, han är hennes son.
Jag har hittat dig!
Den Store Anden har lett mig till dig!
...hustru till en cheyennehövding
som fick skallen bortblåst, sista dagen.
-Dödade du honom? -Nej.
Men jag såg det.
Det måste vara därför pojken håller igen.
Han såg mig också.
Du brinner upp.
-De hindrar oss inte. -Bra.
-Vi rider fort. -Ja.
Vänta!
Snälla du!
Snälla!
Fråga vad han heter.
White Moon.
Fort!
Nej.
Det är okej. Kom.
Kom, vi måste gå.
Sjuhundrafyrtio.
Fem.
Femtio.
Fem.
Det är 770.
Sextio... åtta.
Sjuttio.
Hästen.
Trodde du siktade på grevinnan.
Trodde jag fick henne.
Nära.
Jag ska åtminstone skjuta
en liggande ko på riktigt.
Och på rekordavstånd.
En fot för kort, men rakt.
Se skottet.
Han måste ladda om. Var är dina penningväskor?
-Fram eller bak? -Båda.
-Varför så mycket? -Jag visste inte hur mycket jag behövde.
Nu gör du det.
Då du ser rök från geväret, lyft pojken.
-Indianen springer. -Det gör de alltid.
Sikta mot pojken.
Hästen.
Om igen.
Blir skakig.
Hon rörde sig.
Vad? Fan! Nej! Rent spel!
Allt hänger på andningen.
Fäll honom.
Åh fan!
Kom igen.
Ingen prärievilde...
överlistar mig.
Nej, sir.
Pojke.
De kommer att döda dig!
Jag är ledsen.
Undertexter: Elsa Hallström
Kreativ ledare Bengt-Ove Andersson