Detta har hänt...
Välkommen till det verkliga Amerika.
Vad har han gjort?
Det var bara hans hudfärg.
Du och jag...
Hur vi möttes.
Det stod skrivet i stjärnorna.
Vart är du på väg?
Caine County, Wyoming.
Jag har bott här hela livet. Jag har sett helveten och skapat dem.
Vad ska du göra nu?
Nebraska.
-Det är inte Pawnees land. -Begär inte mycket.
Bara några tunnland.
Fara runt så där med pengar på fickan.
Du kommer att döda mig.
Jepp.
Utan dig skulle jag ha blivit dödad.
Min son. Han är död.
Och uppe vid Powder River
bor en man som vill glömma att han nånsin har levat.
Hjälper du mig, snälla?
-Kan du skjuta? -Om jag måste.
Åh, det måste du.
DEN NYSKAPADE DELSTATEN WYOMING, USA, 1890
Du träffade bra, mr Trafford.
Vad?
Se efter själv.
Visa mig!
ENGELSKAN
AVSNITT 2 "DE DÖDAS STIG"
DEN NYSKAPADE STADEN "HOXEM" CAINE COUNTY, WYOMING
-Sheriffen. -Mr Trafford.
Egentligen är jag ädling, men...
-Jag har överseende. -Bäst så.
I det här landet förtjänar man sina titlar, man föds inte med dem.
Men ni, sheriff Marshall, har ett efternamn som slår er position?
Jag hoppas stiga i rang.
-På amerikanskt vis. -Har ni arresterat nån än?
Folk uppför sig anmärkningsvärt väl.
Jaså?
Vad är det här då?
-Vad då? -Det där, sheriff Marshall,
är en 13 veckor gammal prisbelönt Longhorn-Hereford-korsning.
Jag importerade galten från England. Till ett högt pris.
-Tråkigt att höra. -Hundra till ligger däruppe.
Alla utskurna på samma vis.
-Med vad? -Åh, nej.
Av vilka?
-Ditt folk. -Mitt?
Nybyggare.
Bondtölpar. Grismördare.
Inte mitt folk.
-De betalar er lön. -Ni är inte en av oss.
Lag och ordning rådde innan ni kom hit.
Er lag, er ordning.
Jag grundade det här.
Jag!
Ensam.
Men nu tror varenda...
irländare, slödder och slashas att de kan göra detsamma,
och detta är vad de gör!
Jag drivs bort från min mark.
-Din mark? -Alltihop.
Du borde nog kolla stadgarna. Du betar på allmän mark, min bäste herre.
Som jag röjt.
Ni engelsmän.
Jag tror det var Gud som gjorde det.
Och ändå är det enda ditt folk
vill göra att avgränsa den med taggtråd.
Är det den framtid ni väntar på, sheriff?
-Vem är det där? -Nattvakten.
-Såg han nåt? -Ser det ut så?
Jag vill prata med honom när han har fått käken på plats.
Varför då? Han arbetar för mig, såsom du arbetar för dem.
Kaal, ser du detta som jag?
Kanske.
Men kanske inte.
Bondtölpar ute efter att skjuta eller snylta.
Kött, kosing.
Men de här...
De är bara uppskurna och lämnade.
-Vargen? -Vilken varg gör så?
Inget djur jag har hört talas om.
-Vad är det då? -Sand Creek, -64.
Då hörde jag om nåt liknande.
Det var mot Cheyenne.
-Döda gravida kvinnor? -Jepp.
-Tror du det är indianerna? -Nä.
Men det ser inte som en grisbonde.
Och det var onekligen ingen varg.
Vad har du för samhälle här ute, sheriff?
Som gör nåt sånt.
I jösse namn.
Till och med ni kan svara på det.
MELMONTS SPECERI OCH JÄRNVARUHANDEL
NYBYGGARNAS HEM
EN MÅNADS RITT BORT
Det kvittar hur många gånger du frågar. Jag berättar inte.
Du har rätt.
Om önskningarna vore med oss, skulle vi vara där vi inte är.
Inte en önskan.
Ett budskap.
-Vem ifrån? -Det kommer i drömmen.
Jaså?
Mina drömmar är vilda.
Då går du till en siare.
Vad är det?
En ålderman.
Det hjälper en att förstå.
Han gillar kanske inte det han hittar.
Nu är han död.
Det är de alla.
-Däruppe nu. -Var?
-De dödas stig. -Vintergatan.
Det kanske är de som meddelar sig.
Vad vore poängen med det?
Det vet du inte än.
Men om de är däruppe och jag är här nere,
vem ska då berätta för mig?
De är många ikväll.
Amen.
Ser ni, det här är min poäng.
Det strider mot naturlagarna.
Varför tror du annars att djur färdas i flock?
Då blir det svårare för rovdjuret att välja.
Men du, här ute helt ensam, har bara dig själv att skylla.
Vad säger han?
Varför komma till ett land när man inte ens talar språket?
Engelska. Förstått?
Tala engelska.
Fru...
Din fruga?
Nej.
Din fruga är tjock.
Gravid. Din fru är gravid.
Varför sa ingen det?
Det är inte rätt. Döden så tätt inpå nytt liv.
Inte nu. Det är fel väg att gå.
Jag beklagar.
Uppriktigt. Så förfärligt.
Fortsätt.
Gå tillbaka till henne.
Gå tillbaka till din fruga.
Du...
ska du släppa honom?
Nej.
Men när du skjuter en pil genom hans hjärta
är det åtminstone fullt av hopp.
Du missade hjärtat.
-Allt väl? -Åh, ja.
Vad är det här?
Väst.
Öst.
Söder.
Norr.
Till dig, om vi skiljs.
Inte till dig?
Mitt folk har bott här i över 2 000 år.
Det behövs inga pinnar.
-Vad har du där att göra? -Ägor.
Var?
-Nebraska. -Är det långt bort?
Inte så långt som du vill fara.
Varför kom du från södern?
Ja, du...
jag borde ha rest från Liverpool, det förstår jag nu.
Men...
Southampton var närmast så...
Det var så jag hamnade i New Orleans.
Saken var den att det brådskade och min son hade precis dött...
Så jag såg inte klart.
Inte dimmigt. Det var mer...
Det var... Jag vet inte riktigt vad det var.
Eller är, snarare. Men...
Men den som bär ansvaret är här. Så här måste jag vara.
Eller åtminstone där.
-Ja, du kan åtminstone rida. -Och skjuta.
Skjuta en gris och en man är inte detsamma.
Grisen hade inte gjorde mig nåt ont.
Jag är skicklig med pil och båge också.
Skjuter mitt i prick på 60 meters håll.
I England kallar vi det toxofili.
Det är på modet.
-Jag kanske borde åka dit. -Åh, nej.
Se vad som hände med Pocahontas.
Vem?
-Följer du stjärnorna om natten? -Jepp.
Kan du lära mig?
Nej.
Men du berättade för mig om dödens stig.
-Det borde jag inte ha gjort. -Jag gillar den idén.
Att kunna se vägen in i nästa värld är...
Det gör denna mindre slutgiltig.
Är det där din familj är?
Och min pojke?
-Dog han våldsamt eller av sjukdom? -Hur så?
Våldsamhet tar den korta vägen.
Sjukdom, den långa.
Vilken tog dina?
Den korta, oftast.
Den långa, ibland.
Eller båda?
Engelsmännen gav oss
alla sorters sjukdomar.
Vissa säger
att det är den korta.
-Andra, den långa. -Vad säger du?
Den korta.
Våldsamma.
Då tar du och jag samma väg.
Inte säker. Kickapoo, kanske.
-Stamfolkens mark? -Nybyggarnas.
Vad?
Följer nån efter?
Bara ett sätt att veta.
Är han en vän?
Min vän?
Kanske.
Din?
Ta fram ditt gevär, mata fram en kula.
Jag tar de två till vänster,
medan du skjuter Pawnees häst.
Hans häst?
Vad? Är du kräsen nu?
Dör jag, är din enda chans att fly.
Men om jag dör...
Då har jag inte en chans.
Stadig är snabb.
Menige Charlie White!
Vi slogs tillsammans i Cheyenne.
För längesen.
Kommer du inte ihåg mig?
Du kämpade bra.
Tack, broder.
Var det därför du inte anföll oss?
Kapten Clegg här ville träffa dig.
Titt som tätt, värmer Charlie lägerelden med dina heroiska bedrifter.
Skrönor och skryt.
Lägg ut texten om du vill följa oss.
Bakhåll?
Betalar bättre än arméns pension.
Som du ändå inte kan få ut, med tanke på din hudfärg och så.
Betalar sig lika.
-Säg inte att det är ett levebröd. -Det är att överleva.
Livet är inte till för såna som du och jag.
Såvida du inte har andra idéer förstås.
Följa min egen väg bara.
Låta er följa er.
Vad har hon i väskorna?
Inget värt att dö för.
Lämna över dem då.
Ja...
det är väl naturens ordning?
Det är som att vara militärhjälte
av en ras som vi alla var ute efter att utplåna från jordens yta.
Den siste mannen i din situation
kunde inte göra mer än att be.
Och här är vi nu.
Ge honom de jävla väskorna.
De ställde inte till eländet,
de rensar bara upp det.
Gå.
Herregud!
För sent för henne.
-Men jag försöker för barnet. -Lever babyn?
Knappt.
Jag har gjort det förr, men bara på hästar.
Gud, du måste rädda den. Snälla, rädda babyn.
Leta efter socker.
Det blir bra.
Ge mig din hand. Det blir bra.
Duktig flicka.
Håll i mig.
Såja. Jag har dig.
Det blir bra.
Kom igen.
Gör det du.
-Jag är ingen barnmorska. -Inte jag heller.
Håll henne mot ditt... Din mjölk kommer då.
Nej.
Jag kan inte. Jag menar...
Jag gör det inte.
Vill du inte ha det?
Deras mor är ännu inte kall i sin grav.
Snälla du.
-Klarar sig inte på sockervatten. -Vi måste hitta en doktor.
-Härute? -Nånstans tryggt för dem båda.
Alla pengarna. Res norrut, köp en farm. Tryggt nog.
Jag vill inte. Jag...
Det kan jag inte bli.
Mor?
Jag är mor.
-Men inte deras. -Du förlorade ett barn.
-Nu har du fått ett till. -Du förlorade din familj, jag också.
-Med dig? -Nej. Jag...
Vände bara på argumentet.
Borde ha lämnat dem.
Jag har märkt det hos dig.
Du fortsätter att säga negativa saker.
Och det slutar med att du gör tvärtom.
Ja, men,
jag kanske borde börja lyssna på mig själv.
Du pratar inte om striden.
-De flesta gör inget annat. -Vill du det?
En del träffar, en del missar. Det där.
Är det en del av din militärutbildning?
Var du i armén?
-Jepp. -Amerikanska armén.
-Kavalleriet. -Som inkallad?
-Tog värvning. -Frivilligt?
-Jag har fiender. -Vilka då?
Sioux, Cheyenne, Arapaho, Comanche, Osage, Kansas.
-Några. -Många.
-Varför? -En del
var länge sedan.
-En del av det... -På grund av oss.
Jag skyller inte på någon.
Söker inga fördelar.
Vad, då?
Bara en bit mark.
Samma sak hände min far.
Och de gav honom en adelstitel och halva Devon.
Är Devon stort?
Med dina mått mätt, förmodligen inte.
Jag behöver några tunnland.
Din far, var han soldat?
Ja.
Kunde tro det.
Hur så?
Är det där du bor med de dina?
Men inte i huvudbyggnaden.
Det var i en annan, separat del av ägorna.
Med din pojke?
Ja.
Du kan fråga om du vill.
Jag gör inte det.
Min far var också så.
Ställ bara frågor om utgången är oviss.
Ungefär så.
Kanske gjorde det honom till en så...
Bra soldat.
Som du.
Inte jag.
Den där soldaten drog historier om dig.
-Inget att skriva hem om. -Fast folk gjorde ju det.
Ingen mening. Vi läser inte, har aldrig gjort.
Tycker du att det är fel?
-Som djur. -Nej.
Men hur gör man då för att minnas allt...
-Vi talas vid. -Men du säger inte mycket.
-Man lär sig av med det. -Varför?
Men förr i tiden, var det inte så.
Från en röst till nästa i 1 000 år.
Ganska gott minne får man säga.
Direktlinje till stjärnorna.
Det behövs inte skrivas ned.
Var det därför du inte sköt?
-Trodde inte du ville prata om det. -Med honom dog en historia.
Nej, han var redan död.
Om jag sköt skarpt mot honom eller ej.
Stör det dig inte?
Jag kan inte göra nåt åt det.
Är det inte meningen?
Jag ska berätta det.
-Jaså? -Ja.
Gärna.
Du har inte överlevt den än.
Vi kan inte ta oss till stan.
Varför?
För att vi håller oss från stigen.
Vi vet inte vad som väntar.
Vi har inget val.
Vi måste vända om.
Berätta inte att du har pengar.
Litar du inte på dem?
Har du träffat nån du kan lita på?
Sauk?
Kickapoo.
Cherokee.
Var det därför du stannade?
Istället för vad?
Jag trodde att Kickapoo gav sig iväg söderut. Mexiko.
Istället för att söka hemman.
Det var Ishkos folk.
Fyllbultar och dårar.
-Jag erbjöds mark. -Sa du ja?
Därnere finns bara sten och damm.
Oklahoma?
Vacker region.
Delvis, delvis inte.
Det tar tid att bädda sängen från andra änden.
-Vi kan aldrig odla utan vatten. -Vi grävde efter vårt.
Genom 6 meter sten tills vi fann det.
-Och de låter dig behålla det? -De?
Å, nej.
Vet du vad en indians största fiende är?
Det förflutna.
Vi måste vända ryggen åt det
om vi ska ha hopp om att överleva.
Jag är bra på att överleva.
Då så, då har du framtiden för dig.
Åker nog tillbaka norrut.
-Varför dit? -Där är jag född.
Så långt du kan minnas var det aldrig du. Inte längre.
John, sluta föreläsa.
Ursäkta.
Jag börjar lätt predika.
Det gör du.
Det gör han minsann.
Men den där andedansen
är rena galenskapen.
Man dansar sig inte till en framtid, man gräver fram den.
John, snälla.
Jag ska prata med min docka.
Så...
Jag har en blandning för valpar.
När hon vaknar ger vi henne bra näring.
-Tack. -Jag tänkte, John,
familjen nära Hungry Horse förlorade sitt barn.
-Jag antar att hon har mjölk kvar. -Ja, vi rider dit.
Inte säkert de har råd med fler munnar.
Jag har pengar. Jag kan betala.
Nej.
Det är kristet folk.
Gud finner en väg.
Den kaninen föll för dina fötter, slarva inte bort den.
-Jag trodde inte hon kunde tala. -Tyska?
Du skrämde henne.
Kan du tänka dig?
Talar du tyska?
Jepp.
Vad gjorde...
Hur såg föräldrarna ut?
-De var... -Finns det en far?
Ja.
Har han skägg som före kriget, utan mustasch?
Jepp.
-Söndagskostym? -Några stycken.
Mennoniter.
Kom hit för fem dar sen och sa att de mist en vagn, minns du?
En familj som väntade barn blev rånade.
De bad oss hålla utkik efter dem.
Ja. Och där är de.
Det som är kvar av dem.
Vart skulle de?
Oklahoma.
Förlåt. Vilket håll är det?
-Söderut. -De är lycksökare.
-Det är andra vågen. -Söderut...
Så ska ni rida efter dem...
Vi?
Vi är på väg norrut.
-Dit och hem tar tio dagar. -Jordbruksarbetet kan inte vänta.
Ni då?
Vi har skäl att inte...
Vända om.
Men vi gör det.
Jag menar, det gör vi.
Vi måste.
De har gett oss förnödenheter.
Ta draghästen om du vill.
Inte jag.
Varför?
För lång omväg.
Måste tillbaka.
Vet du nåt om lycksökare?
Nej.
Regeringen skickade oss till indianernas land.
Nu kallar de det inte Oklahoma.
Först var det vårt.
Nu är det inte det.
Satte oss på små steniga klippor
så att andra kunde bruka marken.
Åt de vita.
Det är lycksökare.
De vita kom som gräshoppor och gick över lik
för att stjäla marken vi nyss hade fått.
Men de bästa jordplättarna såg vi aldrig röken av.
Så vi pratar inte så mycket längre.
Engelsmännen skrev en Bibel, men sa aldrig sanningen till oss.
Du ville ju inte skuldbelägga eller ha fördelar.
Och det gör jag inte.
Det är inte min framtid, som han sa.
Inte min heller, men...
Vad har vi för val?
Lämna dem här.
Ge oss av.
De är tre dagar från sin familj, Eli.
Tog dit min familj en gång.
Femton år sedan.
Blev hotad till livet och utdriven ur Nebraska.
Och där de är nu...
Min fru dog med ett barn på väg.
Inte mer än 15 mil från där jag skar ut den.
Behöll ungen.
En flicka, två år.
Tills febern tog henne som nästan alla andra.
När armén kom för att hämta mig,
levde jag enbart för filten som täckte mitt huvud.
Jag förstår vad du måste göra och varför.
Och jag tänker inte tjafsa om det.
Men jag har varit här förut.
Och jag far inte tillbaka.
Jag måste lyssna på mig själv nu.
-Ny vagn? -Vi bytte.
Passar deras hästar bättre.
-Så du kommer igen. -För pengarna.
Jag har träffat nån jag kan lita på.
Det är dumt.
Håll dem nära.
Men håll kniven närmre.
Går det hett till blir även en mördare ouppmärksam.
Varför?
Ditt ansikte.
Vad är det med det?
Vissa män tittar på det.
Använd det ögonblicket.
Och kom ihåg att stadig är snabb.
Är du skorpion?
-Från stjärnorna, sa du. -Skorpionen. Ja.
Den som sticker?
Vi kallar dess svans Kawhat...
De simmande ankorna.
-Kommer med våren. -Bra.
Och stormarna.
Jaså.
-Skorpioner är farliga. -Åh, ja.
För sig själva.
Så mån om att döda bytet, att den sticker sig själv.
-Jag ska se upp för det. -Det är din natur bara.
Jag har nåt åt dig.
Tydligen är resan ganska enkel.
Sa kvinnan på väg mot Wyoming från New Orleans.
Köpte den av dem.
Jag erbjöd mig att arbeta i gengäld.
Jag vet att du stannar.
Det står i stjärnorna.
Jag hoppades du kunde säga mer om vad som finns där uppe och så.
Står att den är gjord i England.
Ja, det är den.
Tack.
En vecka, kanske mer.
Översättning: Elsa Hallström
Kreativ handledare: Bengt-Ove Andersson