‎DIN EPISOADELE ANTERIOARE
‎Salutare!
‎La mine ați venit?
‎- Nu, din păcate. ‎- La Balakin.
‎Grupul Lenkov este independent. ‎Ca multe organizații...
‎DOUĂ ETAJE MAI JOS
‎...de analfabeți înarmați,
‎susține că are legături cu Kremlinul.
‎Roman Lenkov are un copil ‎cu o femeie din Cap D’Antibes.
‎Va fi acolo din 30, luna asta.
‎- Ni-l dau pe tavă pe Lenkov. ‎- Rusia... nu e vinovată?
‎- Îi iei locul lui Ganon? ‎- Ce dracu’ spui?
‎Dacă secretarul de stat ajunge la capăt ‎de drum... ar trebui să-i iei locul.
‎- Aprobăm. ‎- Și noi.
‎- Premierului nu-i va plăcea. ‎- Se va da pe brazdă.
‎Președintele vrea ce e mai bine ‎pentru Marea Britanie.
‎Chiar crede ‎că arestarea unui mafiot rus anonim
‎e de ajuns pentru moartea a 40 de soldați?
‎- Ce i-ai spus? ‎- Am tăcut în Biroul Oval ca o cretină,
‎în timp ce Ganon m-a călcat în picioare.
‎Trebuie să-l sun pe Dennison ‎și să-i spun cum stăm.
‎Poți să-l suni mâine-dimineață.
‎DIPLOMATA
‎Doamnă ambasador?
‎S-a întâmplat ceva ciudat. ‎Ai vorbit aseară cu premierul?
‎- Despre arestarea lui Lenkov? ‎- Da.
‎- Și s-a arătat nemulțumit? ‎- Da.
‎Iar în zori, ideea îi place la nebunie.
‎- Serios? ‎- E în extaz.
‎- Că vom aresta un om. ‎- Și nu vom ucide mulți ruși.
‎Straniu, nu-i așa?
‎Mi-a spus că mă fac de rușine ‎când i-am prezentat ideea.
‎Mai ții minte când i-ai spus ‎că îl ajut să devină un mare om de stat?
‎- Ceea ce nu făceam nici pe departe. ‎- Dar e o replică bună, nu?
‎Într-adevăr.
‎În opinia ta, chiar te-a crezut?
‎Posibil.
‎Roylin a zis că adevărata lui problemă ‎sunt niște alegeri în Scoția.
‎În afara ciclului.
‎- Pentru un post vacant. ‎- Arestarea îl ajută?
‎Un proces repune Marea Britanie ‎pe scena mondială.
‎E chiar bine.
‎E grozav.
‎Nu mai pornim la război cu Rusia.
‎Eu și Ganon mergem la Paris, ‎să discutăm cu francezii.
‎Despre arestare?
‎Da. Premierul vrea să implice ‎Forțele Speciale Britanice.
‎Să dea bine în poze.
‎Luptătorii noștri în echipament mortal, ‎ducându-l pe Lenkov la judecată...
‎Francezilor nu le va plăcea.
‎Da. Dar se vor da ei pe brazdă.
‎- Salut! ‎- Salut!
‎- Vrei să mergi la Paris? ‎- Cu tine?
‎Din păcate, nu. Cu... ‎Nu trebuie să vorbim acum.
‎Ei, acum chiar trebuie.
‎Cu Anu Kapoor.
‎- De la Ministerul de Externe? ‎- Da.
‎Mărunțelul care se teme de umbra sa?
‎Cred că are o constituție normală.
‎De ce merg la Paris cu el?
‎Ganon nu crede c-ar trebui ‎să-i abordeze el și Dennison.
‎- Ci tu. ‎- Împreună cu Anu?
‎Poate că vrea ‎o prezență americană mai puternică
‎și o prezență britanică mai slabă, ‎ca să-i convingă pe francezi.
‎Am să-ți aduc rapoarte despre Fournier, ‎cu care te vezi.
‎Ministrul de Interne.
‎Ar trebui să-i spun lui Dennison.
‎- Îi zic eu. ‎- Abia am fost la el.
‎Am vorbit despre faptul ‎că el și Ganon merg la Paris.
‎Bine.
‎E cam ciudat. Acum merg eu, și nu el,
‎și nici măcar nu îl sun?
‎Chiar e bizar?
‎Ai o întâlnire cu reprezentanții
‎Federației Naționale ‎a Organizațiilor de Pescari.
‎- Salut! ‎- Ce faci?
‎- Hal Wyler. ‎- Langley a...?
‎L-au semnalat.
‎- Cred că poate fi de folos. ‎- Detalii.
‎Ne-a oferit un context semnificativ.
‎În mai multe privințe.
‎Eidra...
‎A lucrat cu un tip pe nume Lewis Quainton.
‎- S-au întâlnit la ambasadă. ‎- Bine.
‎Credem că Quainton lucrează cu saudiții.
‎Neoficial. Venise la ambasadă...
‎- Nu-l poți folosi pe Hal Wyler. ‎- Câteva discuții.
‎- Nimic complicat. ‎- Nu.
‎- De ce? ‎- Nu contează.
‎- Mersi pentru... ‎- Doamnă?
‎De ce?
‎Ambasadorul e pe o listă scurtă.
‎- Ea sau el? ‎- Ea.
‎- Pentru ce? ‎- O funcție foarte înaltă.
‎Pe care nu o poate ocupa ‎dacă soțul ei e informator CIA.
‎Vorbește cu Hayford. ‎Spune-i că am zis că te poate informa.
‎Nu te atinge de Hal!
‎- Bună! ‎- Bună!
‎Am să-ți aduc o copie a raportului ‎despre activitatea lui Lenkov în Mali.
‎E venit de mai sus.
‎- Bine. ‎- Când vorbești cu francezii,
‎să le amintești cum au fost înfrânți ‎de trupele lui Lenkov în Mali.
‎Am sunat la biroul lui Dennison
‎și i-am explicat toată tărășenia,
‎că Ganon a vrut pe cineva inferior, ‎așa că mergeți tu și Anu.
‎Dennison a spus că Ganon l-a sunat deja,
‎dar nu îi place abordarea lui Ganon,
‎așa că va merge el însuși ‎în această călătorie.
‎Cu tine.
‎Bine.
‎- Bună! ‎- Doamne! Eu... Nu...
‎- Îmi pare rău. ‎- Nu-i nimic.
‎Îi fac... Mi s-a spus ‎să fac bagajul ambasadoarei.
‎Mergeți și dv.? Vă pot face bagajul.
‎- Unde? ‎- La Paris.
‎Nu știu, poate.
‎Are o întâlnire la Ministerul de Interne.
‎E cam mult pentru Ministerul de Interne.
‎Seara are loc un eveniment.
‎Poartă mereu negru. ‎Șefii s-au gândit la ceva mai colorat.
‎- Nu-i va plăcea? ‎- N-o va purta.
‎- Care e ținuta? ‎- Nu sunt sigură cum au formulat exact,
‎dar se pare că ministrul de Externe ‎va purta smoching.
‎- Salut! Ești gata? ‎- Stai jos!
‎- Ai primit sendvișurile? ‎- Nu încă.
‎Putem să luăm ceva ‎și să ne întoarcem aici, nu?
‎Nu poți să stai trei secunde?
‎Îmi ghiorăie mațele.
‎Billie Appiah vrea să-mi spui ‎despre ambasadoare și lista scurtă.
‎Secretar de stat?
‎Nu.
‎Vicepreședintă.
‎Bine. Fițos.
‎- De ce te porți ciudat? ‎- A zis ea să te informez?
‎Da.
‎Vicepreședinta va fi dată afară. ‎E posibil să vrea să-i ia Kate locul.
‎Relativ curând.
‎Da.
‎Știu șase persoane. Iar acum tu.
‎- Te temi că nu-mi pot ține gura? ‎- Nu.
‎Ție de ce ți s-a zis?
‎- Ești unul dintre cei șase? ‎- Ei bine, șapte acum.
‎De ce?
‎Nu are stofă de vicepreședinte.
‎Vor să te ocupi de ea.
‎Da.
‎Asta e grozav!
‎Mor de foame.
‎Felicitări!
‎M-aș întoarce la Washington.
‎Dacă ar ieși.
‎Când?
‎Nu știu.
‎O săptămână, o lună, un an?
‎Nu. Probabil că peste circa patru luni.
‎Dacă se întâmplă.
‎Ambasadoarei nu-i place deloc ideea.
‎Am auzit că a purtat un costum gri.
‎- Ambasadoarea. ‎- Da.
‎A fost ideea ta?
‎I-am luat un costum, nu e un inel.
‎Mi-ai spus să nu merg la Cairo.
‎Nu a fost ceva premeditat.
‎Să-mi faci praf cariera?
‎Îmi pare rău. Dacă tu crezi ‎că aș fi în stare vreodată să...
‎Ai vrut să faci publică ‎o relație care e pe cale să se încheie.
‎- Stai jos! ‎- De ce ai face asta?
‎Nu e pe cale să se încheie!
‎- Cred că tocmai s-a încheiat. ‎- Eidra!
‎Howard, adu raportul de marți. ‎Vreau să-l discutăm.
‎Eidra!
‎Trebuie să ieși imediat din biroul meu.
‎Nu cred că va ieși așa, ‎dar merită să aruncăm o privire...
‎Scuze. Nu pot vorbi despre asta ‎cu tine de față.
‎Darya m-a sunat și nu am sunat-o înapoi. ‎De două ori.
‎- Să o sune Jill. ‎- Jill e ocupată.
‎Și tu ești.
‎Jill se chinuie să redeschidă ‎misiunea diplomatică în Afganistan.
‎Să evacueze oamenii.
‎Face tot ce trebuia să fac eu.
‎- Vrei să o sun eu pe Darya? ‎- Nu asta e ideea.
‎- Adică da, dar... ‎- Dar care e ideea?
‎Am lăsat-o de izbeliște.
‎Cum au făcut toți ‎cu afganii dornici de democrație
‎de-a lungul vremii.
‎Ai îndrumat-o, nu? ‎Știe să solicite o finanțare.
‎N-o va obține.
‎- Toți au trecut la altceva. ‎- Da.
‎Evitarea unui conflict armat ‎între Rusia și NATO.
‎Murdărești peste tot.
‎- Ba nu. ‎- Ba da.
‎O să ne dea afară, la ce mizerie facem.
‎Lasă croasantele britanice de rahat,
‎mâine o să mănânci din alea pe bune.
‎În budoarul tău parizian.
‎Știu, dar îmi place mai mult ‎varianta britanică.
‎Au textură de pâine. Îmi place.
‎Eu și Pensy ți-am făcut bagajul.
‎Pentru Paris.
‎Bine. Mersi.
‎A făcut alegeri îndrăznețe. ‎Am simțit nevoia să intervin.
‎- Da? ‎- Da.
‎Rochie roșie.
‎- Ce puii mei? ‎- De ce nu?
‎Pentru ministrul de Interne? ‎Roșul nu e o alegere bună.
‎Cred că era pentru balul ‎la care mergi cu Austin Dennison.
‎Nu e un bal.
‎Da. Rochie lungă.
‎- Roșie? ‎- Da.
‎I-am spus să pună o rochie neagră.
‎În caz că vrei să o lași puțin mai moale.
‎Nu e balul de la liceu, ‎pot să port un costum.
‎N-aș merge chiar așa departe.
‎Ce se întâmplă acum?
‎Cu mine? Nimic.
‎Nimic, la propriu.
‎Bine.
‎Ți-am făcut bagajul.
‎Nu te-a rugat nimeni.
‎Frances se duce la Expoziția de Flori ‎din Chelsea ca să aleagă bulbi.
‎M-a rugat să o însoțesc.
‎Nu te duce.
‎Nu am altceva de făcut, futu-i.
‎Nu la asta mă refeream când am zis ‎că îți vom găsi lucruri de făcut.
‎La ce te refereai?
‎Nu știu. ‎Nu m-am gândit la fiecare detaliu.
‎Nu prea mai am timp și de asta.
‎Vrei să vii? În călătorie?
‎- La Paris? ‎- Da.
‎Să-mi țin gura la Paris, în locul Londrei?
‎Hal...
‎Să stau la hotel ‎și să ți-o trag când te întorci?
‎E chiar atât de rău?
‎O să porți rochia roșie?
‎Nu vreau să devenim un cuplu bizar, ‎care încearcă să țină scânteia aprinsă,
‎deși zilele bune au apus.
‎- A fost ideea ta. ‎- Să vii la Paris.
‎Nu să port rochia roșie.
‎Nu-i frumos.
‎Știam eu că e o idee proastă.
‎- Ce? ‎- Încă o tură în caruselul ăsta de rahat.
‎Du-te-n mă-ta!
‎Vorbesc serios.
‎Nu știu cum ne vom reface căsnicia, ‎dar va fi ceva cu totul nou.
‎Din politețe, dacă vrem ‎să facem relația asta să meargă,
‎nu strigi „divorț” ‎de fiecare dată când deschid gura.
‎Pentru că spui numai prostii.
‎Era o glumă.
‎N-a fost amuzant.
‎Trebuia să țin un discurs ‎la Chatham House.
‎Dar nu pot, fiindcă plec la Paris.
‎Ar trebui să spui că ești mândru de mine, ‎fiindcă am acceptat discursul.
‎- Urăsc discursurile. ‎- Serios?
‎Am acceptat fiindcă te ascult.
‎Contează enorm.
‎Ține-l tu.
‎Discursul.
‎Vei fi grozav. E numai de bine.
‎Nu vrei asta.
‎Ba să știi că vreau.
‎Făceam lucruri la care mă pricepeam ‎când erai ambasador.
‎Nu erai amenințat de asta, ‎ci îți plăcea la nebunie.
‎Încerc să mă ridic ‎la înălțimea așteptărilor.
‎Doar mă împaci cu asta.
‎Posibil. Funcționează?
‎Nu e cinstit.
‎Funcționează.
‎Nu mă poți cumpăra ‎cu un discurs la Chatham House.
‎Dovezile care sugerează contrariul ‎sunt semnificative.
‎Titlul de lucru era ‎„Discuții cu teroriștii”,
‎ceea ce contravine politicii americane.
‎Cei de la Relații publice preferă ‎„Comunicarea e cheia”.
‎Ce e asta?
‎Discursul de la Chatham House.
‎Va porni de la ideea generală, ‎comunicarea e vitală,
‎apoi trece la prăbușirea Uniunii Sovietice ‎și tratativele cu Bosnia.
‎Ronnie, pleacă la Paris. ‎Nu va ține discursul la Chatham House.
‎Nu, îl va ține el.
‎Domnul Wyler.
‎De aceea a revenit în agenda ta. ‎Va renunța la Regula Chatham House.
‎M-a rugat să-i trimit o copie ‎lui Billie Appiah.
‎Nu vreau să fac asta ‎dacă nu-ți place titlul.
‎Dnă, s-a produs o confuzie.
‎E numai vina mea.
‎Am fost distras cu călătoria la Paris ‎și toate celelalte.
‎Cuiva i s-a părut că ar fi o idee bună
‎ca dnul Wyler să-ți țină discursul.
‎De la Chatham House.
‎Da. Mie.
‎- Doamnă... ‎- Hal e ca un cal de curse.
‎Dacă nu e călărit, distruge șopronul.
‎Ești la curent cu Regula Chatham House?
‎Orice spui poate fi citat,
‎dar nu îți poate fi atribuit.
‎Dăunează creării imaginii publice.
‎Bine.
‎Domnul Wyler a cerut să se renunțe ‎la Regula Chatham House pentru discurs.
‎Bine.
‎A cerut ca discursul să-i fie trimis ‎lui Billie Appiah.
‎Mulțumesc.
‎Doamnă, e timpul să plecați.
‎Vorbitorul programat inițial ‎a fost chemat brusc în altă parte.
‎Se va strădui să-i țină locul
‎soțul dumneaei, ambasadorul Hal Wyler.
‎Vă mulțumesc.
‎Am început tratativele cu Bosnia
‎la câteva zile după ce Suljic a lansat ‎o campanie de bombardamente
‎care a fost cât pe ce ‎să pună capăt vieții soției mele.
‎Am fost nevoit să petrec mai multe ore ‎cu acel bărbat, în camere încuiate,
‎decât la spital, cu Kate.
‎Când l-am întâlnit, nu i-am strâns mâna.
‎Mișcare de novice.
‎Probabil că a amânat pacea cu un an.
‎Comunicarea nu reprezintă cheia.
‎Diplomația nu deschide ușile ‎cât ai bate din palme.
‎Diplomația nu funcționează niciodată.
‎Niciodată, futu-i.
‎Diplomația înseamnă 40 de zile și nopți ‎într-o cameră de hotel din Viena,
‎în care asculți ‎aceleași subiecte de discuție seci.
‎În care dai gata minibarul.
‎Înseamnă să te confrunți ‎la nesfârșit cu refuzuri.
‎Răspunsul va fi „nu”, ‎nu te opri când îl auzi.
‎Scoate-mă din cameră, ‎așa ridicăm ștacheta.
‎Poți spune că am fost trimisă aici ‎ca o jignire pentru amândoi,
‎dar ești mai presus de asta.
‎Diplomația nu funcționează niciodată.
‎COMUNICAREA E CHEIA
‎Până funcționează.
‎Am oferit 30 de ani din viața mea ‎pentru două momente.
‎Când inamicii au stat ‎pe solul îmbibat cu sânge...
‎și și-au strâns mâna.
‎Aș da alți 30 de ani.
‎La a doua rundă de negocieri cu Suljic...
‎i-am strâns mâna.
‎Doi ani mai târziu, era un bărbat ‎obosit, care tânjea după pace,
‎și, împreună...
‎am încheiat războiul.
‎Unul dintre truismele prostești ‎ale politicii externe
‎este că discuțiile cu dușmanii ‎le conferă acestora legitimitate.
‎Vorbiți cu toată lumea!
‎Vorbiți cu dictatorul ‎și criminalul de război.
‎Vorbiți cu cel de rang inferior, ‎care e așa ofticat că stă
‎în spatele celei de-a doua mașini, ‎încât va trăda.
‎Vorbiți cu teroriștii!
‎Vorbiți cu toți!
‎Dați greș și dați greș din nou.
‎Adunați-vă și dați greș din nou. ‎Pentru că cine știe?
‎Cine știe?
‎Da.
‎Mi-aș dori să vă putem fi de ajutor.
‎Dar regret să vă spun ‎că ne cereți un lucru imposibil.
‎De ce?
‎Guvernul nostru nu își dorește ‎relații și mai tensionate cu Rusia.
‎- Nici al nostru. ‎- Desigur.
‎Dar sperăm să contribuim în mod esențial ‎la încheierea conflictelor ei regionale.
‎Am investit foarte mult timp ‎în crearea unor punți între părți.
‎Am primit informații solide ‎că Moscovei nu i-ar displăcea acțiunea.
‎Indiferent dacă Moscova ‎este ușurată în privat,
‎e puțin probabil ‎ca reacția sa publică să reflecte asta.
‎În Mali, Grupul Lenkov a pus în seama ‎soldaților voștri
‎un masacru comis de el însuși.
‎Iar acum se pare că i-a înscenat Iranului ‎un atac asupra Marii Britanii.
‎Cum de nu e o propunere atrăgătoare...?
‎Dacă am avea garanții
‎că Moscova nu ar condamna arestarea,
‎ați lua în considerare mai serios ‎această propunere?
‎În asemenea vremuri, ne-am dori ‎să mai faceți parte din Uniunea Europeană.
‎Poate că am fi găsit o soluție în grup.
‎Însă, doar pentru Franța, ‎cu regrete pentru pierderea suferită,
‎mă tem că răspunsul rămâne „nu”.
‎- Realmente înălțător. ‎- Mulțumesc.
‎- Mă bucur să vă văd! Mulțumesc. ‎- Dle Wyler.
‎- Felicitări! A fost nemaipomenit. ‎- Ce surprins ești!
‎Excelent discurs! Impresionant.
‎Mulțumesc. Publicul e minunat.
‎V-aș putea răpi câteva clipe?
‎Sigur că da.
‎Nu cred că e locul potrivit.
‎Mergem să mâncăm?
‎Ar trebui să merg la hotel ‎și să lucrez puțin.
‎Bine.
‎Știam că va fi o discuție inutilă,
‎dar m-ar fi ajutat mult
‎să mă fi întors la Casa Albă
‎și să fi zis c-am încercat.
‎- Nu asta ai făcut? ‎- Cred că am părut că dezaprob.
‎O atitudine foarte convingătoare.
‎Dar, dacă aș fi avut ocazia, ‎nu știu, să vorbesc cu adevărat...
‎Era de neclintit cu amândoi de față,
‎cum ai spus atunci când am intrat.
‎A căutat o ocazie ‎să mă certe pentru Brexit.
‎- Va accepta între patru ochi. ‎- Grozav!
‎Poți să o iei deoparte diseară, ‎la eveniment, și să o convingi.
‎Nu eu, tu.
‎Te-am întrerupt.
‎Iar apoi am dat mustrător din cap.
‎Asta le înfurie pe femei.
‎A observat și ea.
‎Nu va trebui să pomenești de asta,
‎dar iritarea voastră comună va crea ‎între voi o legătură nerostită.
‎Iritarea legată de mine.
‎Hai să mâncăm ceva!
‎Nu ți se pare oarecum simplist?
‎Ce anume?
‎Să merg, să dau ochii peste cap ‎și să zic: „Bărbații ăștia...”
‎Iar apoi, ea să spună: „Știu. ‎Mon Dieu!”
‎- Când pui problema așa... ‎- Cum altfel s-o pun?
‎Ca și cum SUA nu mai au ‎niciun cuvânt de spus în UE.
‎Eram și noi așa, dar am ieșit din UE,
‎în una dintre marile răni autoprovocate ‎din istoria modernă.
‎Iar acum nu mai aveți urechi, ‎ochi sau voce în interior.
‎În UE?
‎Da.
‎Nu erați o voce.
‎Nimeni nu ne-a descris așa ‎în absența noastră?
‎Posibil.
‎Nu mai suntem portița voastră.
‎În Europa.
‎Franța ar putea fi.
‎Nu reinventez roata.
‎Rayburn a spus-o într-un discurs, ‎acum câteva zile.
‎Da.
‎Deci nu fac ceva pentru noi,
‎ci fac ceva pentru noul lor ‎partener din umbră, voi.
‎Haide!
‎Ce?
‎Aștept potopul dezaprobărilor nimicitoare.
‎Nu. Cred că ai dreptate. ‎Sunt de acord cu tine.
‎Așadar... dezaprobarea e zgomotoasă ‎și lovește ca trăsnetul,
‎pe când aprobarea se comunică în tăcere.
‎Mâncam.
‎O faci și fără mâncare.
‎Știu când ești de acord, ‎fiindcă pleci fără o vorbă.
‎Ba nu.
‎Ba da, așa fac.
‎E groaznic.
‎E adorabil.
‎Când știi ce se petrece.
‎Înainte, poate fi greu de urmărit.
‎Ai fost vreodată subaltern?
‎Știu răspunsul.
‎Am citit despre tine pe internet. ‎Nu ai fost.
‎Presupun că nu.
‎Ai trecut dintr-o funcție înaltă ‎într-o funcție și mai înaltă.
‎Subalternii învață să vorbească rapid,
‎reduc complexitatea într-o frază ‎care poate fi memorată cât faci pipi.
‎Ce frumos! Am să țin minte asta.
‎Așa e. Nimeni nu vrea să fie informat. ‎Trebuie să-i urmărești la toaletă.
‎Mai ales legat de femei ‎cărora li se taie limba.
‎Îți taie cheful.
‎Scuze, e Hal.
‎Răspunde.
‎Salut!
‎Cum a mers?
‎Cum ne așteptam.
‎Mai încercăm o dată cu ea diseară, la bal.
‎Cum a mers discursul?
‎Bine.
‎Ești atipic de modest.
‎Nu, ai dreptate. A mers grozav.
‎Eu... Era acolo un parlamentar conservator.
‎A venit apoi la mine, disperat să vorbim.
‎- Mă văd cu el diseară, la un pahar. ‎- Cine?
‎Merritt Grove?
‎Grave? Grove?
‎Și te întâlnești cu el?
‎- A spus că e urgent. ‎- Iisuse, Hal!
‎Voia să vorbească cu tine, ‎dar nu ești aici.
‎Dacă vrea să vorbească cu mine, ‎nu vrea opinia unui Wyler.
‎Vrea să vorbească ‎cu un reprezentant al președintelui SUA.
‎Respiră, te rog. I-am zis. ‎Exact asta i-am spus.
‎I-am zis: „Nu am treabă cu nimeni. ‎Sunt soție-trofeu.”
‎M-am oferit să-i fac legătura cu Billie,
‎- ...dar n-a vrut asta. ‎- Zi-mi că n-ai făcut asta!
‎Ba da. N-a vrut să vorbească cu ea.
‎Zi-mi că nu te-ai oferit să o suni ‎pe șefa de cabinet a Casei Albe
‎pentru cineva care te-a lingușit.
‎- Kate! ‎- Cum o să mai încerci să te guduri
‎- ...pe lângă Billie Appiah? ‎- Ți-am zis de două ori. Îți repet.
‎Nu a vrut să vorbească cu Billie.
‎Vânezi postul de secretar de stat.
‎Poftim?
‎Tu mi-ai zis să-l distrug.
‎Mi-ai spus ‎să-l fac praf pe secretarul de stat.
‎Ăsta e motivul?
‎- Fiindcă vrei să fii secretar de stat? ‎- Iisuse!
‎Eu ca vicepreședintă te ținea ocupat
‎până găseai o slujbă mai bună?
‎- O iei razna cu totul. ‎- Ascultă!
‎- Nu te vei întâlni cu el. Pricepi? ‎- Nu!
‎Nu, pentru că aș arăta ca un dobitoc.
‎- Cum îl chema pe tip? ‎- Merritt Grove.
‎Biroul meu îl va suna ‎și va anula întâlnirea.
‎Nu îl vei suna. ‎Nu vei suna pe nimeni. Mă auzi?
‎- Știi ceva, Kate? ‎- Pe nimeni!
‎Acum suntem amice.
‎- Ai sunat să stăm la taclale? ‎- Bine.
‎Te simți bine?
‎Cine e Merritt Grove?
‎Un parlamentar.
‎Conservator. L-ai descrie ‎ca pe un ins lipsit de compasiune.
‎Noi spunem că e bătrân.
‎Ai lucrat cu el?
‎- Când și când. ‎- Bine.
‎- Ești bolnavă? ‎- Nu.
‎Hal l-a cunoscut la un eveniment și voia ‎să-l pună în legătură cu Casa Albă.
‎Voia să vorbească cu președintele?
‎Nu știu. ‎Voia să vorbească urgent cu cineva.
‎Hal i-a sugerat să discute ‎cu șefa de cabinet a Casei Albe,
‎dar se pare că până și dnul Grove a știut ‎că e absurd.
‎Așa că Hal i-a propus o întâlnire cu el.
‎Nu mă pot întâlni cu el. Sunt la Paris.
‎Situațiile sunt mereu urgente cu Grove. ‎E relativ isteric.
‎Pot să-i fac vânt ‎sau să trimit pe altcineva?
‎Desigur. Deleagă.
‎- Nu rup vreo relație? ‎- Nu.
‎Mult succes cu francezii!
‎Îmi pare rău... ‎Simt nevoia să mă plimb un minut.
‎- Ne putem plimba. ‎- Nu e nevoie să vii.
‎Desigur.
‎Nu asta voiam să spun. Eu...
‎Să ne plimbăm.
‎Warren, vorbim din mers.
‎E totul în regulă?
‎Da. Nu-ți face griji. E o...
‎problemă personală... Mă rog.
‎N-am vrut să mă bag.
‎Nu te bagi. Am o criză în fața ta.
‎Ar trebui să vorbim despre francezi.
‎Așa arată o criză?
‎- Nu crezi? ‎- Nu.
‎Când vii în fugă la mine, ‎asudată, cu instrucțiuni,
‎- ...aia criză, nu asta. ‎- Doamne!
‎Din nou, adorabil, ‎după ce îți dai seama ce se întâmplă.
‎Transpir mult.
‎Fără legătură cu starea mea emoțională.
‎Căsnicia mea se destramă.
‎Din nou.
‎Credeam că vă despărțiserăți deja.
‎Da, dar apoi...
‎ne împăcaserăm.
‎Doamne!
‎O să vărs.
‎Nu traversez Sena ‎plângându-mă de căsnicia mea.
‎E ceva de genul...
‎- Am putea sta undeva. ‎- Nu.
‎Te invit să te descarci,
‎fiindcă transpirația are legătură ‎cu starea ta emoțională și a început.
‎Mi se pare că ar fi cinstit
‎să acorzi unei relații ‎orice șansă posibilă, nu?
‎E definiția prin excelență ‎a muncii mele de-o viață.
‎Totul se poate rezolva discutând.
‎Desigur.
‎Dar, la un moment dat...
‎devin o cretină, fiindcă nu învăț o lecție ‎care mi-a fost predată de o mie de ori.
‎Ba nu.
‎În clipa de față, sunt o mare cretină.
‎Poate că ești doar un om bun,
‎într-o vreme în care bunătatea ‎nu mai domină imaginația publică.
‎Nu mai erau locuri pe scaune.
‎Îți trimit un clip.
‎Trebuie să închid.
‎Bine.
‎- V-a sunat? ‎- Da.
‎Înnebunită?
‎Încearcă să aibă grijă.
‎Probabil că nu a băut destulă cafea. ‎E un deserviciu pentru națiune.
‎Mă văd eu cu tipul de la Chatham.
‎Ronnie mă va însoți, va lua notițe, ‎ca la o întâlnire oficială a ambasadei.
‎- Serios? ‎- Cum altfel să învețe mai bine, nu?
‎Ce-ar fi să vin și eu ‎și să vă predau chestiunea?
‎Domnule, am o zi proastă. ‎Puteți accepta refuzul și gata?
‎O predare a chestiunii de cinci minute ‎va distruge republica?
‎Bine. Cinci minute.
‎Toate demersurile astea sunt permeabile.
‎În mod voit.
‎Organizăm petreceri, ‎oamenii vin la noi acasă.
‎Merg la cercuri literare, ‎turui despre aplanarea conflictelor,
‎în timp ce beau porto vechi ‎și nu foarte bun,
‎iar cineva vrea să vorbim.
‎Exact asta urmărim, nu?
‎Ești foarte deșteaptă ‎și într-o bună zi vei fi șefă,
‎dar individul ăsta nu o să scoată o vorbă
‎în timp ce Ronnie, de 12 ani, ia notițe.
‎Există o limită.
‎E flexibilă, dar există.
‎Iar când dv. săriți cu totul peste ea,
‎noi, ceilalți, ne petrecem tot timpul ‎compensând.
‎Apoi oameni ca Ronnie trebuie să asiste ‎la întâlniri și să ia notițe,
‎ca să dovedim lumii că președinția SUA ‎nu e organizație plătită pentru servicii.
‎Cred că ar trebui să-ți iei un răgaz ‎și să decizi dacă vrei să sugerezi...
‎că vând acces, Stuart.
‎I-am zis să nu vină. ‎A spus că vine cinci minute.
‎Îmi pare rău. Pot încerca să anulez totul.
‎Nu-ți face griji!
‎Stă doar cinci minute.
‎Da. Multă baftă cu asta!
‎Mulțumesc, doamnă.
‎Doamnă ambasador?
‎Ai putea să-i spui ministrului de Externe ‎să meargă fără mine?
‎- Sigur, doamnă. ‎- Mersi.
‎Mă bucur să te văd.
‎Mă bucur că ai venit.
‎- Am putea vorbi o clipă? ‎- Desigur.
‎Vin aici la evenimente și petrec ‎câteva minute singură cu unul dintre ele.
‎Încerc să le tratez individual.
‎Nu în grup.
‎S-a încoronat singur.
‎Napoleon.
‎A simplificat considerabil situația.
‎Într-adevăr.
‎Îmi vei cere o favoare.
‎Fără îndoială, îmi va îmbunătăți viața.
‎Te-ai mai gândit la propunere?
‎Da. Totuși, solicitarea britanică ‎nu e așa cum mi-o descrii tu.
‎Cum așa?
‎De obicei, pe teritoriul Franței, ‎un om e arestat de poliția franceză.
‎Londra a cerut ‎să preia conducerea agenții lor speciali.
‎Trebuie să răzbune ‎moartea celor 41 de marinari.
‎Prezența Forțelor Speciale Britanice ‎atunci când Lenkov este arestat...
‎e un început.
‎Întrucât această solicitare ‎absolut neortodoxă...
‎este importantă pentru prietenul nostru ‎bun și măreț, Statele Unite,
‎o vom aproba, fără tragere de inimă.
‎Apreciem gestul.
‎Dar nu putem să nu ne mirăm ‎că actuala administrație americană,
‎după ce a susținut explicit ‎o ruptură cu trecutul,
‎ar face atâtea presiuni ‎pentru un asasinat fără judecată.
‎Vorbim aici despre o arestare.
‎Colegii mei din serviciile de informații
‎îmi spun că britanicii nu au de gând ‎să-l lase pe Lenkov să scape cu viață.
‎Vă felicităm pentru înapoierea ‎celor 26 de sculpturi.
‎Marea Britanie vă va urma exemplul.
‎Atâtea pretexte!
‎...angajamentului față de conducere? ‎E de domeniul trecutului?
‎- Scuzați-mă. ‎- Bine.
‎Kate?
‎Dnă ambasador!
‎A acceptat.
‎Bravo!
‎E... Au șampanie acolo. Să ciocnim un pahar...
‎Nu mă simt bine. Mă întorc la hotel.
‎- Te conduc. ‎- E în regulă.
‎Kate!
‎Dnul Hayford o caută pe dra Park. ‎E disponibilă?
‎Incredibil!
‎O rogi să ne sune înapoi când are o clipă?
‎N-ai să vezi.
‎Poate că e bolnavă. ‎Nu ne preia niciun apel.
‎Domnule Wyler?
‎Lasă-mă 30 de minute singur cu el.
‎- Să-ți explic. ‎- Domnule, nu.
‎Mergi și zi-i tipului că vin.
‎Ambasadoarea...
‎Ambasadoarea se înfurie când deschid gura.
‎- Nu te lăsa afectat. ‎- Hal!
‎Te-a convins că-s o maimuță cu o pușcă,
‎dar, uneori, scuzele sunt doar scuze.
‎„Urma să-ți fac cinste cu un pahar, ‎dar nu-ți mai fac. Scuze.”
‎- Îi iau două pahare. ‎- Nu vrea de la tine.
‎Lucrezi la Departamentul de Stat, ‎îi iei un cabernet de rahat. De două ori.
‎Dle Grove, sunt Ronnie Buckhurst, ‎lucrez cu Stuart Hayford.
‎- Are un apel, dar vine îndată. ‎- Cine?
‎Stuart Hayford. ‎Adjunctul șefului misiunii la Londra.
‎Unde e dnul Wyler?
‎Dna Wyler e ambasadorul. ‎Ea l-a trimis pe dnul Hayford.
‎Nu.
‎Aș aprecia să mă lași puțin singură.
‎Măcar ia haina mea. E frig.
‎Mi-e bine.
‎Se vede.
‎Bine, dă-mi naibii haina ta!
‎- M-ai jucat pe degete? ‎- Ce...?
‎Cereți o arestare, când e un asasinat?
‎N-am nici cea mai vagă idee ‎despre ce vorbești.
‎Asasinarea lui Lenkov.
‎Poliția franceză a primit ordin ‎să nu intervină.
‎În vreme ce Forțele Speciale Britanice ‎descind ca asupra lui bin Laden,
‎ca să-l omoare pe Lenkov.
‎- E absurd. ‎- Asta se întâmplă.
‎- Noi nu asasinăm oameni. ‎- Nici noi.
‎Mai puțin când îi asasinăm.
‎Trowbridge n-ar face asta. ‎I-ar distruge guvernarea.
‎Și de ce?
‎Dacă poate să-l aresteze pe Lenkov,
‎să afle cine l-a angajat ‎și să-i pedepsească,
‎asta valorează ceva.
‎Mort, Lenkov nu îl ajută cu nimic.
‎A zis că e prea lentă.
‎- Arestarea. ‎- Și a dat ordin de ucidere?
‎- Așa se pare. ‎- Nu.
‎Doar dacă...
‎- Ce? ‎- Există o excepție.
‎Conform Legii Serviciilor de Informații. ‎Dar asta... necesită autorizare.
‎- A autorizat el. ‎- Nu poate.
‎- Îi trebuie aprobare și semnătură. ‎- De la cine?
‎De la mine.
‎Mi-o fi scăpat o solicitare.
‎Doar n-o să ți-o trimită pe e-mail.
‎O cerere de un anumit tip de întâlnire, ‎unde ar fi autorizată.
‎- E telefonul de serviciu? ‎- Da.
‎- Telefon de la guvern? ‎- Aici mi-ar trimite-o.
‎- Dă-mi-l! ‎- Lasă-mă o clipă.
‎Ce...? Ce faci?
‎- Warren! ‎- Ce morții mă-sii?
‎Ascultă! Mort, Lenkov e bun ‎doar pentru cei care l-au angajat.
‎Mort, Lenkov e bun ‎doar pentru cei care l-au angajat.
‎Dacă premierul Nicol Trowbridge ‎îl vrea mort...
‎Nicol Trowbridge l-a angajat.
‎Îl așteptam pe domnul Wyler, înțelegi?
‎Nu vreau să vorbesc ‎cu nimeni de la ambasadă.
‎- Scuze c-am întârziat. ‎- Dle Grove! Merritt!
‎Către toate stațiile canalului,
‎aici Delfinul 3-6, emițând în orb.
‎Către toate stațiile canalului,
‎aici Delfinul 3-6, emițând în orb.
‎Către toate stațiile, aici Delfinul 3-6.
‎Suspectăm pierderea contactului. ‎Emitem în orb.
‎Delfinul 3-6, niciun semn. Terminat.
‎Subtitrarea: Lucia Elena Popovici