AZ ELŐZŐ RÉSZBEN
Jó napot!
Hozzám jött?
- Sajnos nem. - Balakinhoz.
A Lenkov Század egy független szervezet. Mint sok más...
STOUDT BOROK
...fegyveres analfabétákból álló szervezet,
azt állítja, hogy kapcsolódik a Kremlhez.
Roman Lenkovnak van egy gyereke egy nőtől Cap d'Antibes-ban.
Ott lesz e hónap 30-án.
- Felkínálják nekünk Lenkovot. - Nem... Oroszország tette?
- Te váltod Ganont? - Mi a szarról beszélsz?
Leng a bárd a külügyminiszter feje felett. Neked kéne váltanod.
- Igen. - Úgyszintén.
- A miniszterelnöknek nem fog tetszeni. - Benne lesz.
Az elnök csak jót akar az Egyesült Királyságnak.
Tényleg azt hiszi, hogy egy névtelen orosz maffiózó letartóztatása
válasz 40 katona halálára?
- Te mit mondtál? - Némán ácsorogtam ott, mint egy balfasz,
miközben Ganon a földbe döngölt.
Fel kell hívnom Dennisont, hogy elmondjam neki.
Reggel felhívhatod.
A DIPLOMATA
Nagykövet asszony?
Fura dolog történt. Ön beszélt este a miniszterelnökkel?
- Lenkov letartóztatásáról. - Igen.
- Trowbridge-nek nem tetszett? - Úgy van.
És mire megpirkad, rajong az ötletért.
- Komolyan? - Imádja.
- Egyetlen embert akar elfogni. - Egy halom orosz megölése helyett.
Furcsa. Nem?
Lehordott, mikor felvetettem.
Emlékszik, mikor ön azt mondta neki, hogy nagy államférfivá teszem?
- Miközben egyáltalán nem. - Jó szöveg, igaz?
Az.
Maga szerint bevette?
Lehet.
Roylin szerint az igazi gondja valami választás Skóciában.
Cikluson kívüli.
- Időközi. - Segít neki a letartóztatás?
Egy ilyen per esetén újra Nagy-Britanniára figyelne a világ.
Nagyon jó volna.
Remek!
Elkerüljük a háborút Oroszországgal.
Ganonnal Párizsba utazunk, hogy beszéljünk a franciákkal.
A letartóztatásról?
A miniszterelnök bevonná a brit különleges erőket is.
A fotók miatt.
A katonáink talpig fegyverben elviszik Lenkovot, ez...
- A franciák utálni fogják. - Igen. Majd megbékélnek.
- Üdv! - Üdv!
- Szeretne elmenni Párizsba? - Önnel?
Sajnos nem velem, hanem... Ezt most inkább ne részletezzük!
De, részletezzük!
Anu Kapoorral.
- A külügytől? - Igen.
Az az ijedős, kis fickó?
Szerintem átlagos termetű.
Miért megyek vele Párizsba?
Ganon szerint nem neki és Dennisonnak kéne kérnie.
- Hanem önnek kéne csinálnia. - Anuval?
Talán komolyabb amerikai
és kisebb brit jelenlétet akar, mert arra reagálnának a franciák.
Hozom az anyagokat Fournier-ről. Vele fog találkozni.
Belügyminiszter.
Szólnom kéne Dennisonnak.
- Majd én. - Most voltam ott.
Pont erről beszélt. Hogy ő és Ganon Párizsba mennek.
Oké.
Elég fura, hogy az egészet most én csinálom, és nem ő,
és fel sem hívom?
Tényleg fura?
Találkozója lesz a Halászszervezetek Országos Szövetségének képviselőivel.
- Üdv! - Hogy s mint?
- Hal Wyler. - A CIA-központ...
Letiltották.
- Szerintem segíthet. - Részletesebben.
Sok háttér-információt kapunk tőle.
Egy csomó mindenről.
Eidra...
Korábban együtt dolgozott egy Lewis Quainton nevű pasassal.
- Összefutottak a követségen. - Oké.
Úgy véljük, Quainton a szaúdiaknak dolgozik.
Titokban. Itt járt a nagykövetségen...
- Nem használhatja Hal Wylert. - Pár beszélgetés lenne.
- Semmi bonyolult. - A válasz nem.
- Miért? - Nem számít.
- Köszönöm... - Asszonyom?
Miért?
A nagykövet szerepel egy listán.
- A férj? - A feleség.
- Miért? - Magas szintű ügy.
Valami, amit Kate nem csinálhat, ha a férje CIA-ügynök.
Szóljon Hayfordnak, hogy azt mondtam, beavathatja megát!
El a kezekkel Haltől!
- Üdv! - Üdv!
Adok egy másolatot a Maliban zajló Lenkov-akciókról szóló jelentésről.
A külügytől van.
- Oké. - Emlékeztesse a franciákat,
hogyan szenvedtek csúfos vereséget a Lenkov-katonáktól Maliban!
Felhívtam Dennison irodáját,
és elmagyaráztam,
hogy Gannon lentebbről szeretne valakit. Vagyis ön megy, és Anu.
Dennison azt mondta, Ganon már telefonált,
és nem tetszik neki Ganon ötlete,
ezért ő maga fog odautazni.
Önnel.
Oké.
- Jó napot! - Istenem! Én... Én nem...
- Sajnálom. - Semmi baj.
Csomagolok neki... Megkértek, hogy csomagoljak neki.
Ön is megy? Mindkettejüknek becsomagolhatok.
- Hova? - Párizsba.
Nem tudom. Talán.
A nagykövet asszony a belügyminiszterrel találkozik.
- Az kicsit túlzás a belügyminiszterhez. - Este valami rendezvényt tartanak.
Mindig feketét hord. A hivatal valami élénkebbet szeretett volna.
- Nem fog tetszeni neki? - Ezt nem veszi fel.
- Milyen öltözéket várnak el? - Azt nem tudom pontosan.
De úgy tűnik, a külügyminiszter úr szmokingban lesz.
- Hahó, kész? - Ülj le!
- Megrendelted a szendvicseket? - Még nem.
Kiugorhatunk enni valamit, és majd visszajövünk.
Le tudnál ülni három másodpercre?
Kilyukad a hasam.
Billie Appiah azt kéri, avass be a nagykövetes, listás dologba.
Külügyminiszter lesz?
Nem.
Alelnök.
Oké. Menő!
- Miért vagy ilyen fura? - Azt mondta, avassalak be?
Aha.
Dobják az alelnököt. És lehet, hogy Kate-et akarják helyette.
Valamikor... hamarosan.
- Hűha! - Bizony.
Hat ember tud róla. És már te is.
- Félsz, hogy nem tudom titokban tartani? - Nem.
Neked miért mondták meg?
- Te vagy az egyik a hat közül? - Már hét.
De miért?
Kate nem egy született alelnök.
Azt akarják, hogy dolgozd meg.
Igen.
Ez óriási!
Nagyon éhes vagyok.
Gratulálok!
Visszamennék Washingtonba.
Ha ez összejön.
Mikor?
Nem tudom.
- Egy hét, egy hónap, egy év? - Nem. Talán négy hónap múlva. Igen.
Ha így lesz.
A nagykövetnek kurvára nem tetszik az ötlet.
Hallom, szürke kosztümöt vett fel.
- A nagykövet. - Igen.
Te voltál?
Öltönyt adtam neki, nem gyűrűt.
Azt mondtad, ne menjek Kairóba.
Ez nem volt előre eltervezve.
A karrierem elcseszése?
Bocs, de ha azt hiszed, hogy én valaha is...
Nyilvánosságra akartál hozni egy olyan kapcsolatot, ami véget ér.
- Mi lenne, ha leülnél? - Miért akartad?
Nem fog véget érni.
- Szerintem most lett vége. - Eidra!
Howard, behoznád a keddi jelentést? Átnézném veled.
Eidra!
Ki kell menned az irodámból. Most.
Nem hiszem, hogy ez a végleges, de érdemes megnézni...
Elnézést. Ön előtt nem beszélhetek erről.
Darya hívott, és nem hívtam vissza. Kétszer.
- Hívasd fel Jill-lel! - Jill nem ér rá.
Te sem.
Jill egy diplomáciai missziót indít újra Afganisztánban. Embereket ment ki.
Helyettem dolgozik.
- Hívjam fel én Daryát? - Nem ez a lényeg.
- Igen, de... - Mi a lényeg?
Kurvára cserben hagytam.
Ahogy mindenki cserben hagyta a demokráciát akaró afgánokat
újra és újra.
Tanítottad Daryát, nem? Tudja, hogyan kell pályázni.
- Nem kapja meg. Mindenki továbblépett. - Igen.
Hogy ne csapjanak össze az oroszok a NATO-val.
Mindent leeszel.
- Nem. - De igen.
Kitesznek minket, mert mindent összedzsuvázunk.
Hagyd a szar, angol croissant-t,
ha holnap igazit is ehetsz!
A párizsi budoárodban.
Tudom, de nekem bejön a brit változat.
Kenyérszerű. Ízlik.
Pensyvel összecsomagoltunk neked.
Párizshoz.
Oké. Kösz.
Pensy kiválasztott pár merész cuccot. Gondoltam, közbeszólok.
- Igen? - Aha.
Piros ruha.
- Bassza meg! - Miért is ne?
A belügyminiszternek? A piros nem nyerő.
Szerintem a bálra, amire Austin Dennisonnal mész.
Az nem bál.
Aha. Egy hosszú ruha.
- Piros? - Igen.
Mondtam, hogy feketét is pakoljon.
Ha esetleg szolidabbra vennéd a figurát.
Ez nem sulibál. A kosztümömben is lehetek.
Azt azért nem tenném.
Most mi történik?
Velem? Semmi.
Szó szerint semmi.
Oké.
Összepakoltam neked.
Senki sem kért rá.
Frances elmegy a Chelsea-i Virágkiállításra virághagymákért.
Engem is hívott.
Ne menj!
Rohadtul nincs más dolgom.
Nem így értettem, mikor azt mondtam, hogy találunk majd neked valamit.
Hogyan értetted?
Nem tudom. Még nem találtam ki az összes részletet.
Most nincs túl sok agykapacitásom erre.
El akarsz jönni velem? Az útra?
- Párizsba? - Igen.
Hogy Párizsban fogjam be a szám, és ne Londonban?
- Hal... - Várlak a hotelben, és megduglak utána?
Olyan rossz volna?
Felveszed a piros ruhát?
Tudod, nem akarom, hogy egy olyan fura, újítgató pár legyünk
ennyi idő után.
- A te ötleted volt. - Hogy gyere velem.
Nem a piros ruha.
Ez nem szép.
Tudtam, hogy rossz ötlet.
- Mi? - Újra felülni a kibaszott körhintára.
Menj a picsába, Kate! Most komolyan.
A korábbi dolgok nem működnek, hogy helyrehozzuk ezt a házasságot.
Elemi udvariassági szabály, ha azt akarjuk, működjön dolog,
hogy ne kiálts rögtön válást, ha kinyitom a számat.
De olyan hülyeséget mondasz.
Vicc volt.
Nem vicces.
Beszédet mondtam volna a Chatham House-ban.
Csak közbejött a párizsi út.
Meg kéne dicsérned, hogy büszke vagy rám, mert elvállaltam a beszédet.
- Utálom a beszédeket. - Tényleg?
Azért vállaltam el, mert hallgatok rád.
Így mindjárt más.
Csináld te!
A beszédet.
Klassz leszel. Tuti siker.
Nem is akarod.
De igen.
Mikor nagykövet voltál, olyan dolgokat csináltam, amik jól mentek.
Nem érezted fenyegetésnek. Örültél.
Most én is nagyon igyekszem.
Ki akarsz engesztelni.
Lehet. Működik?
Ez nem fair.
Működik.
Nem vehetsz meg egy beszéddel a Chatham House-ban.
Komoly bizonyíték utal az ellenkezőjére.
„Párbeszéd a terroristákkal” volt az eredeti cím,
ami ellentétes az USA politikájával.
Megkérdeztem a PR-osztályt. „A kulcsfontos kommunikáció” tetszik nekik.
Mi ez?
A Chatham House-as beszéd.
Azzal indít, hogy kulcsfontosságú a kommunikáció,
utána jön a Szovjetunió bukása és a boszniai béketárgyalások.
A nagykövet Párizsba megy. Nem beszél a Chatham House-ban.
Nem. A nagykövet úr. Mr. Wyler.
Ezért került vissza a naptárba. Mr. Wyler nem követi a Chatham House-szabályt.
Küldetne egy másolatot Billie Appiah-nak.
De nem küldöm el, ha a cím nem tetszik önnek.
Asszonyom, történt egy félreértés.
Vállalom érte a felelősséget.
Párizzsal foglalkoztam, meg minden egyébbel.
Úgy fest, valaki jó ötletnek gondolta, ha Mr. Wyler mondaná el az ön beszédét.
A Chatham House-beszédet.
Igen. Én.
- Asszonyom... - Hal egy versenyló.
Ha nem versenyezhet, szétrúgja az istállót.
Ismeri a Chatham House-szabályt?
Minden, amit mondunk, idézhető,
de nem köthető össze velünk.
Nem szolgálja az imázsépítést.
Oké.
Mr. Wyler mentességet kért a Chatham House-szabály alól.
Oké.
Azt kérte, küldjük el a beszédet Billie Appiah-nak.
Köszönöm.
Asszonyom, ideje indulnia.
Az eredetileg tervezett előadónkat hirtelen máshova szólította a munka.
Aki megpróbálja helyettesíteni:
a férje, Hal Wyler nagykövet úr.
Köszönöm.
A boszniai béketárgyalásokat pár nappal azután kezdtük el,
hogy Suljic megindított egy bombatámadás-sorozatot,
amely majdnem megölte a nőt, aki ma a feleségem.
Több órát kellett eltöltenem zárt ajtók mögött azzal az emberrel,
mint Kate-tel a kórházban.
Először visszautasítottam a kézfogását.
Amatőr húzás.
Talán egy évvel is visszavetette a békét.
Nem a kommunikáció a kulcs.
A diplomácia nem nyit ki ajtókat egyetlen kézmozdulattal.
A diplomácia sosem működik.
Rohadtul nem működik.
A diplomácia nem más, mint 40 nap és éjszaka egy bécsi hotelszobában,
miközben ugyanazokat az üres napirendi pontokat hallgatjuk.
Kiütjük magunkat a minibárral.
És folyton egy „nem” az eredmény, újra és újra és újra.
Nemet mondanak majd rá. Ne hagyja annyiban!
Kérje meg, hogy menjek ki! Az úgy már komolyabb.
És vesse oda, hogy engem csak mindkettejük bosszantására küldtek.
De felülemelkedhetnek ezen.
A diplomácia sohasem működik.
A KULCSFONTOS KOMMUNIKÁCIÓ
Aztán mégis.
Három évet áldoztam az életemből két rövid pillanatért.
Amikor az ellenségek ott álltak a véráztatta földön,
és kezet fogtak.
Még 30-at áldoznék rá.
A tárgyalások második fordulójában...
kezet fogtam Suljickal.
Két évvel később egy megfáradt ember volt, aki békére vágyott,
és együtt...
véget vetettünk a háborúnak.
A külpolitika egyik ostoba közhelye,
hogy azzal, ha beszélünk az ellenségünkkel, legitimáljuk őket.
Beszéljünk mindenkivel!
Beszéljünk a diktátorral és a háborús bűnössel!
Beszéljünk a három szinttel lejjebb lévő balekkal, aki úgy berágott,
amiért a második autóban ül, hogy talán meggyőzhető.
Beszéljünk a terroristákkal!
Beszéljünk mindenkivel!
Valljunk kudarcot! Újra és újra.
Poroljuk le magunkat! És valljunk újra kudarcot! Mert talán sikerül.
Talán.
Igen.
Bár segíthetnék!
De sajnos amit kérnek, az lehetetlenség.
Miért?
A kormányunk nem szeretne további feszültségeket Oroszországgal.
- A miénk sem. - Hogyne.
De mi kulcsszerepet játszanánk Oroszország regionális konfliktusainak a megoldásában.
Tetemes időt fektettünk a hídépítésbe az érintett felek között.
Erős jelzést kaptunk, hogy Moszkva nem bánná túlzottan ezt a lépést.
Lehet, hogy Moszkva titokban megkönnyebbülne,
de a nyilvános reakciójuk ezt aligha tükrözné.
A Lenkov Század az önök katonáira terelte a gyanút Maliban
egy általuk elkövetett mészárlás után.
Most Iránt próbálják bűnösnek beállítani egy angolok elleni támadásért.
Hogyhogy nem vonzó az ajánlat...
Ha garanciákkal rendelkeznénk,
hogy Moszkva nem ítéli el a letartóztatást,
akkor önök komolyabban fontolóra vennék a javaslatot?
Ilyenkor mindig azt kívánjuk, önök bárcsak még az Európai Unió tagja lennének.
Csapatként talán találnánk megoldást.
Viszont Franciaország egymaga, miközben őszinte részvétét fejezi ki,
sajnos továbbra is nemmel válaszol.
- Igazán felemelő volt! - Köszönöm.
- Örülök, hogy eljött. Köszönöm. - Mr. Wyler!
- Gratulálok. Nagyszerű volt. - Nocsak, hogy meglepődött!
Kitűnő beszéd! Lenyűgöző!
Köszönöm. Remek a közönség.
- Elrabolhatnék egy percet az idejéből? - Hogyne.
Nem biztos, hogy itt alkalmas.
Eszünk valamit?
Dolgoznom kéne a szállodában.
Rendben.
Tudtuk, hogy ez hiábavaló nekifutás,
de segített volna nekem,
ha azzal mehetek vissza a Fehér Házba, hogy mindent megtettem.
- Nem tett meg mindent? - Elutasítónak tűnhettem.
Amibe beleremeg a föld.
De ha lett volna lehetőségem, nem is tudom, beszélni...
Kettőnknek mindenképp nemet mondott volna,
ahogy maga is megjósolta, mikor beléptünk.
Az a nő meg akart dorgálni a Brexitért.
- Négyszemközt igent mond. - Remek.
A ma esti rendezvényen félrehívhatja a belügyminisztert.
Nem én. Ön.
Félbeszakítottam magát. Aztán korholóan megráztam a fejem.
Ez feldühíti a nőket.
Neki szintén feltűnt.
Nem kell megemlítenie,
de kimondatlan köteléket teremt önök között a közös bosszúságuk...
miattam.
Együnk valamit.
Nem gondolja, hogy ez kicsit túl egyszerű?
Én... Mi?
Hogy besétálok, dühösen nézek, és kifakadok: „Ezek a férfiak!”
Mire ő: „Tudom, mon dieu.”
- Ha így mondja... - Hogy mondjam?
Hogy az USA-nak nincs többé szava az EU-ban.
Mi képviseltük azt, majd kiléptünk,
ami a modern kori történelem egyik nagy önsorsrontása.
Most önöknek nincs fülük, szemük vagy szócsövük odabent.
Az EU-ban?
Igen.
Maguk nem is voltak szócső.
Nem mondták ránk a távollétünkben?
Talán.
Nem vagyunk többé ablak önöknek.
Európába.
Franciaország az lehet.
Nem újdonság, amit mondok.
Rayburn már említette pár napja egy beszédben.
Aha.
Vagyis ők nem értünk fognak tenni valamit,
hanem az új csendestársukét: önökért.
Mondja csak!
Mit?
Zúdítsa rám a lesújtó ellenvéleményét!
Nem. Szerintem igaza van. Ez az, amikor egyetértek önnel.
Vagyis a tiltakozás gyorstüzeléssel és hangosan történik,
míg helyesléskor legjobb a csend?
Ettem!
Ha nem eszik, akkor is.
Tudom ám, mikor ért egyet. Olyankor szó nélkül elsétál.
Nem is.
De.
Szörnyű.
Aranyos.
Ha tudjuk, mi a helyzet. Előtte nehéz követni.
Volt valaha stábtag?
Tudom a választ.
Olvastam magáról az interneten. Nem volt soha.
Azt hiszem, nem.
Magas vezetői pozícióból egy még magasabba került.
A stábtagok megtanulnak gyorsan beszélni,
a bonyolult dolgokat pisilés közben bemagolható kifejezéssé egyszerűsíteni.
Ez gyönyörű. Sosem felejtem el.
Senki sem akarja a tájékoztatókat. A sloziig kell kergetni őket.
Főleg ha a téma azok a nők, akiknek kivágják a nyelvét.
Elég hervasztó.
Bocsánat. Hal az.
Csak nyugodtan.
Szia!
Hogy sikerült?
Ahogy vártuk.
Ma este újra nekifutunk azon az esti dolgon.
Milyen volt a beszéd?
Jó.
Szokatlan szerénység.
Igazad van. Szuperül sikerült.
És volt ott egy tory képviselő.
Odajött, és mindenáron beszélgetni akart.
- Ma este megiszom vele egy italt. - Kivel?
Merritt Grove?
Grave vagy Grove?
És találkozol vele?
- Azt mondta, sürgős. - Jézusom!
Veled akart beszélni, de te nem vagy itt.
Nem azért keres engem, mert kíváncsi egy Wyler véleményére.
Azt akarja, aki az Egyesült Államok elnökét képviseli.
Vegyél egy mély levegőt! Pontosan ezt mondtam neki.
Hogy nem teszek keresztbe senkinek. Csak egy kirakatfeleség vagyok.
Felajánlottam, hogy összekötöm Billie-vel.
- De nem akarta. - Mondd, hogy nem tetted!
Mondom. Nem akarta.
Ugye nem ajánlottad fel egy nyalizónak, hogy telefonálsz
a Fehér Ház kabinetfőnökének?
- Kate... - Hogyan akarod még riszálni a segged
- Billie Appiah előtt? - Kétszer már mondtam, most újra elmondom:
nem akart beszélni Billie-vel.
A külügyminiszteri székre pályázol.
Micsoda?
Te kérted, hogy csináljam ki.
Hogy tegyek keresztbe a kibaszott külügyminiszternek.
Ezért?
- Mert külügyminiszter akarsz lenni? - Jézusom!
Arra kellett az alelnökségem, hogy elfoglald magad,
amíg találsz magadnak egy jobb állást?
- Ez őrültség! - Na, ide hallgass!
- Nem találkozhatsz vele. Megértetted? - Nem!
Mert akkor olyan, mintha egy kibaszott báb lennék!
- Hogy is hívták? Azt az embert. - Merritt Grove.
Az irodám lemondja a találkozót.
Nem hívod fel! Senkit sem hívsz fel! Hallod?
- Tudod, mit, Kate? - Senkit!
Puszipajtások lettünk?
- Egy kis terefere? - Oké.
Minden rendben?
Kicsoda Merritt Grove?
Képviselő.
Tory. Maga azt mondaná rá, hogy egy érzéketlen konzervatív.
Mi csak öregnek hívjuk.
Maga dolgozott vele?
- Hébe-hóba. - Értem.
- Ön beteg? - Nem.
Hal találkozott vele egy rendezvényen, és össze akarta kapcsolni a Fehér Házzal.
Az elnökkel szeretett volna beszélni?
Nem tudom. Sürgősen beszélni akart valakivel,
és Hal felajánlotta a Fehér Ház kabinetfőnökét.
Úgy tűnik, még Mr. Grove is tudta, hogy ez képtelenség.
Úgyhogy aztán Hal felajánlotta Halt.
Pár napig nem látom. Párizsban vagyok.
Grove-nál mindig minden sürgős. Kissé hisztérikus.
Lepattinthatom? Vagy küldhetek mást hozzá?
Hogyne. Küldjön valakit!
- Nem rombolok le egy hidat? - Nem.
Sok szerencsét a gallokhoz!
Elnézést, de... muszáj sétálnom egyet.
- Sétálhatunk. - Nem muszáj jönnie.
Persze.
Nem így értettem. Csak...
Sétáljunk!
Warren, sétálva beszélgetünk.
Minden rendben?
Igen. Ne aggódjon! Ez egy...
személyes... Mindegy.
Nem akartam tolakodó lenni.
Nem az. Csak kezdek kiborulni maga előtt.
Beszéljünk inkább a franciákról!
Így néz ki egy kiborulás?
- Maga szerint nem? - Nem.
Amikor izzadva beviharzik az irodámba egy feladattal,
- na, az kiborulás. - Uramisten!
De az is elbűvölő, amint megérti az ember.
Izzadós vagyok. Annak semmi köze az érzelmi állapotomhoz.
Véget ér a házasságom.
Megint.
Azt hittem, az már folyamatban volt.
Igen, csak aztán...
Aztán mégsem.
Istenem!
Mindjárt hányok. A Szajna partján sétálva a házasságomról nyavalygok.
Ez olyan...
- Megállhatunk. - Ne!
Mondja csak el, ami a szívét nyomja!
Mert az izzadás igenis az érzelmi állapotával kapcsolatos, és elkezdődött.
Szerintem úgy a helyes,
ha minden lehetséges esélyt megadunk egy kapcsolatnak. Nem igaz?
Mármint kurvára erről szól az egész életművem.
Mindent meg lehet beszélni.
Hogyne.
De egy adott ponton túl...
idióta vagyok, ha nem tanulok abból, amit ezerszer próbáltak megtanítani nekem.
Nem.
Pedig most egy kibaszott idióta vagyok.
Talán csak egy tisztességes ember
egy olyan korban, amelyben a tisztesség már kikopott a köztudatból.
Telt ház volt.
Küldök egy videót.
Le kell tennem.
Oké.
- Hívta magát? - Igen.
Felspannolva?
Csak próbál óvatos lenni.
Valószínűleg leesett a koffeinszintje. Nem tesz jót az országnak.
Beszélek a képviselővel a Chatham House-ból.
Ronnie is jön, jegyzetel, mintha követségi ügy lenne.
- Tényleg? - Jó tanulási lehetőség, nem?
És ha én is jönnék? Segítenék az összeismerkedésben.
Uram, nincs túl jó napom. Maradhatnánk egy szimpla nemben?
Egy ötperces bemutatástól tényleg összedől a világ?
Rendben. Öt perc.
Ez az egész vállalkozás... laza szerkezetű.
Szándékosan.
Partikat rendezünk, emberek jönnek hozzánk.
Szaros irodalmi egyletekbe járok, a konfliktusok rendezéséről hadoválok,
közben nagyon régi és vacak portóit iszogatok,
és valaki beszélgetni akar.
Igazából ezt szeretnénk, nem?
Magának vág az esze, és egy nap ön lesz itt a góré,
de Magasorrú Archibald kurvára nem fog mondani semmit,
ha közben a 12 éves Ronnie ott jegyzetel.
Van egy vonal.
Laza szerkezetű, de létezik.
És mikor ön átlépi ezt a vonalat,
nekünk, többieknek minden időnk a kármentesítéssel telik.
Az olyanoknak pedig, mint Ronnie, hülye módon jegyzetelniük kell,
hogy bebizonyítsák a világnak: a Fehér Ház nem egy fizetős szolgáltatás.
Szerintem gondolja meg még egyszer, tényleg azt akarja-e sugallni...
hogy áruba bocsátom a kapcsolataimat.
Mondtam, hogy ne jöjjön. De öt percet kért.
Nagyon sajnálom. Megpróbálhatom lefújni az egészet.
Nem érdekes.
Öt perc, és megy is.
- Jó. Csak sikerüljön! - Köszönöm, asszonyom.
Nagykövet asszony?
Szólna a külügyminiszter úrnak, hogy induljon el nélkülem?
- Hogyne, asszonyom. - Köszönöm.
Üdvözlöm!
Örülök, hogy eljött.
- Beszélhetnénk egy percet? - Természetesen.
Mikor itt vagyok, mindig eltöltök valamelyikkel pár percet egyedül.
Megpróbálok úgy gondolni rájuk, mint egy személyre.
Nem, mint seregre.
Ő önmagát koronázta meg.
Napóleon.
Igencsak egyszerűbbé tette a dolgokat.
Valóban.
Ön kérni fog tőlem egy szívességet.
Amitől kétségkívül jobb lesz az életem.
Gondolkodott a javaslaton?
Igen. De ez a brit kérés nem az, aminek mondták.
Miért nem?
A letartóztatásokat francia földön a francia rendőrség szokta végrehajtani.
Londonból azt kérik, hogy az ő különleges egységeik irányíthassák az akciót.
Bosszút akarnak a 41 tengerészgyalogos haláláért.
A brit különleges erők jelenléte Lenkov letartóztatásánál...
kezdetnek jó.
Ezt a rendkívül szokatlan kérést...
mivel fontos a régi jóbarátunk, az Egyesült Államok számára,
vonakodva bár, de teljesítjük.
Hálásan köszönjük.
Mindazonáltal meglepő, hogy a jelenlegi amerikai kormány,
miután határozottan kijelentette, hogy szakít a múlttal,
ilyen erősen lobbizik egy bírósági eljárást mellőző likvidálás érdekében.
Letartóztatásról van szó.
A hírszerzésnél dolgozó kollégáim szerint
a britek nem hagyják majd, hogy Roman Lenkov élve kisétáljon onnan.
Dicséretes, hogy visszaküldik a 26 szobrot.
Nagy-Britannia követni fogja példájukat.
Túl sok a kifogás.
...a vezetés iránti elkötelezettség vajon már a múlté?
- Bocsásson meg! - Hogyne.
Kate?
Nagykövet asszony!
Rábólintott.
Gratulálok.
Van ott fent pezsgő. Esetleg egy pohárköszöntő?
Nem érzem jól magam. Visszamegyek a szállodába.
- Elkísérem... - Nem kell.
Kate!
Az első beosztott keresi Miss Parkot.
Nem hiszem el!
Szólna neki, hogy hívjon vissza minket?
Úgysem fog.
Lehet, hogy beteg? Nem veszi fel a telefont.
Mr. Wyler?
Fél órát kérek vele négyszemközt.
- Megmagyarázom. - Nem, uram.
Szóljon neki, hogy jövök!
A nagykövet...
A nagykövet folyton majrézik, ha kinyitom a számat.
- Ne foglalkozzon vele! - Hal!
Mintha egy puskával hadonászó majom volnék,
de néha a bocsánatkérés tényleg csak egy bocsánatkérés.
„Meg akartam önt hívni egy italra, de nem fogom. Sajnálom.”
- Két italt kap. - Nem öntől akar két italt.
A külügynél dolgozik, szar cabernet-ra hívja meg. Kettőre.
Mr. Grove? Ronnie Buckhurst vagyok, Stuart Hayford munkatársa.
- Ő még telefonál, de máris jön. - Ki?
Stuart Hayford, a londoni követség első beosztottja.
Hol van Mr. Wyler?
Mrs. Wyler nagykövet asszony Mr. Hayfordot küldte a megbeszélésre.
Nem.
Szeretnék egyedül lenni.
Vegye fel a kabátomat! Hideg van.
Jól vagyok.
Látom.
Oké, adja ide a kurva kabátját!
- Maga szórakozik velem? - Tessék?
Letartóztatást kér, miközben ez egy likvidálás?
Fogalmam sincs, miről beszél.
Lenkov megöléséről.
Leállították a francia rendőrséget,
hogy a brit kommandósok egy bin Laden-stílusú akcióval
kiiktathassák Roman Lenkovot.
- Képtelenség. - Pedig ez történik.
- Mi nem gyilkolunk embereket. - Mi sem.
Kivéve, amikor mégis.
Trowbridge sosem tenne ilyet. Belebukna a kormánya.
És miért tenné?
Ha letartóztathatja Lenkovot,
megtudhatja, kik bízták meg, és odacsaphat nekik,
az ér valamit.
De Lenkov holttestével semmit sem kezdhet.
- Szerinte a letartóztatás túl lassú. - Akkor inkább megöletné?
- Úgy tűnik. - Nem.
Hacsak...
- Hacsak mi? - Van egy kivétel.
A hírszerző szolgálatokra vonatkozó törvény, de... ahhoz jóváhagyás kell.
- Jóváhagyta. - Nem teheti.
- Másnak kell aláírnia. - Kinek?
Nekem.
Talán nem vettem észre...
Nem e-mailben kérnek egy gyilkosságot!
De elhívnak egy bizonyos találkozóra, ahol engedélyezhető.
- Az a munkatelefonja? - Igen.
- A kormány adta? - Erre küldenék.
- Adja ide! - Csak egy perc...
Most mit... Mit csinál?
- Warren! - Mi a franc?
Lenkov holtan csakis azoknak jó, akik felbérelték.
Ha Nicol Trowbridge miniszterelnök Lenkov halálát akarja...
Nicol Trowbridge bérelte fel.
Mr. Wylert vártam. Érti?
Nem akarok beszélni senkivel a követségükről.
- Mr. Grove! Bocsánat a késésért. - Mr. Grove! Merritt!
Minden állomásnak,
itt a Delfin 3-6-os, vakadásban.
Minden állomásnak,
itt a Delfin 3-6-os, vakadásban.
Minden állomásnak, itt a Delfin 3-6-os. Rádióhibára gyanakszunk. Vakadás.
Delfin 3-6-os, nincs válasz. Vége.
A feliratot fordította: Gelléri Péter