Tato epizoda se zabývá citlivými tématy včetně sebevraždy.
Sledujte na vlastní nebezpečí.
Zemřel jsem vícekrát, než si pamatuji.
Rychle.
Pomalu.
Bolestivě. Poklidně.
Ve finále to ale vždy cítím stejně.
Chladný sestup do nicoty.
Už neexistuji.
Potom se...
postupně vrací jeden smysl po druhém
a vracím se i já.
Tvrdíš, že můžeš vstát z mrtvých?
Ne. Nikdo nemůže vstát z mrtvých.
Ale všichni se vracíme.
Chtěl jste nám říct, proč jste zabil svého otce.
To dělám.
Ne, jen to protahujete.
-Proč to nevezmete od začátku? -Není žádný začátek, žádný konec.
Život je poškrábaná deska, co se opakuje znovu a znovu.
Ale nepamatujete si, že už jste tu písničku slyšeli.
Takže tančíte dál.
Hrajete tu hru. Nevnímáte.
Ale ty ne.
Protože jsi výjimečný.
Co tě činí výjimečným, Gideone?
Dokážu si vybavit tu píseň.
A můžu pohnout jehlou.
ĎÁBLOVA HODINA
Už to skoro bude. To je ono. To je ono.
Už to skoro bude.
Stvořili jsme zázrak.
Ve jménu Otce
i Syna
i Ducha svatého.
Amen.
„Jonáš strávil tři dny a tři noci v břiše velryby.
„A celou tu dobu se modlil k Bohu a žádal o odpuštění.
„Slíbil, že se nikdy nebude snažit skrývat...“
Gideone, on kope.
Tady.
Možná za tebe tu svíčku sfoukne Gideon.
Nesahej na to.
Gideone!
Lawrenci, přestaň!
Gideone, vrať se sem.
Hned teď.
„Z života své matky jsem vyšel nahý, nahý se tam vrátím.
„Hospodin dal, Hospodin vzal;
„jméno Hospodinovo budiž požehnáno.“
Toto je slovo Hospodinovo.
Díky Bohu.
Když jsme v kostele,
budeš sedět klidně a projevíš úctu.
Ruce na stůl.
Udělalas ze sebe hlupáka.
Já jsem hlupák?
Ty jsi ten, kdo tam seděl a celý večer citoval Písmo.
-Uvědomuješ si, že se ti všichni smáli? -Ne. Byla jsi to jen ty a on.
Tak to nemůžu mluvit s jinými muži?
Můžeš mluvit s kýmkoli chceš.
Jen je nelákej do postele před mými přáteli.
Tohle ti vadí, že jo? Tví přátelé.
James je můj přítel. Chce mluvit se mnou.
Nechce s tebou mluvit, Moiro.
-Chce z tebe udělat svou děvku. -Dobře.
Možná bych ho měla nechat. Ať vidím, jak se to dělá pořádně.
Tak dělej, uhoď mě.
Uhoď mě!
Chlapci, buďte na matku hodní, až budu pryč.
Gideone, postarej se o Malcolma.
Dohlédni, ať se chová slušně.
Kam jdeš?
Maminka říká, žes přišel o peníze.
Maminka to nechápe.
Ale táta to napraví, tak jako vždycky.
Dobře?
„To je pro tebe,“ řekl ten hodný pes.
„Děkuji,“ řekl Thomas.
„‚Teď už nemusím být smutný.
„‚Dokud to budu mít, budu na tebe myslet a už nikdy nebudu osamělý.‘“
Přečti to znovu.
Kam jedeme?
Tati?
Musíme se pomodlit.
Proč?
Máma potřebuje, ať se modlíme za její duši.
Za to, co udělala.
Co udělala maminka?
Udělala něco moc špatného.
Proti tátovi.
Proti Bohu.
Tak se musíme modlit.
Všichni tři.
Modlete se se mnou.
Hodní kluci.
„Jonáš strávil tři dny a tři noci v břiše velryby.
„A celou tu dobu se modlil k Bohu a žádal o odpuštění.“
Nesahej na to.
Gideone!
„Z života své matky jsem vyšel nahý, nahý se tam vrátím.
„Hospodin dal, Hospodin vzal;
„jméno Hospodinovo budiž požehnáno.“
Tak to nemůžu mluvit s jinými muži?
Můžeš mluvit s kýmkoli chceš.
Jen je nelákej do postele před mými přáteli.
„Teď už nemusím být smutný.
„Dokud to budu mít, budu myslet na tebe
„a už nikdy nebudu osamělý.“
Stvořili jsme zázrak.
Tady.
Nesahej na to.
Gideone!
Lawrenci, přestaň!
Gideone, vrať se sem.
Nechce s tebou mluvit, Moiro.
-Chce z tebe udělat svou děvku. -Dobře.
Možná bych ho měla nechat. Ať vidím, jak se to dělá pořádně.
Věděl jsem, že to má matka nikdy nepochopí.
Ani nikdo jiný.
Tak jsem utekl.
Nejdál, jak to šlo.
Neměl jsem kam jít. Nikoho, kdo by se o mě postaral.
Byl jsem sám.
Nechápal jsem, co se děje.
Nebo proč.
Ale každý život přinesl vlastní lekce.
Nikdy netrvalo dlouho, než mě našli.
Vidíme ho.
Ale pokaždé když se to stalo...
Ne!
Jsem začal znovu.
Dobře.
Takže tvrdíte, že celá vaše obrana
spočívá ve vaší víře v... co přesně?
-Reinkarnaci? -Opakování.
Stejné tělo, stejný život. Není to obhajoba.
Je to vysvětlení. Je to pravda.
No, děkuji za objasnění. To je velmi užitečné.
Prosím, nedělej to.
Chcete mě poslat na psychologické vyšetření.
To by byla chyba.
Když jsem sem dnes večer vešla, řekl jsi mi, že už jsme se potkali.
Bylo to v tomhle životě, nebo jiném?
Kdyby to bylo v tomto životě, pamatovala by sis mě.
Takže tohle všechno se už stalo?
-Ne, ne tak úplně. -Lucy.
Ty věci měníš.
Takže tvrdíš, že tak se ti daří přežívat?
Protože víš, co se stane dál?
Většinou.
Schovávám se jen tam, kde mě nenajdou.
Kradu jen tehdy, když mě nechytí.
Bojuji jen tehdy, když vím, že můžu vyhrát.
Prohledali jsme vaše místo u kolejí.
A našli hotovost.
Plus minus 13 000 liber.
-Ty byly kradené? -Ne.
Jak mi je 18, už nemusím krást.
A proč?
Umím vybrat vítěze.
Evelyn!
Věříte tomu? Při kurzu 50:1 to vyhrál o celou délku.
Jedna jejich pneumatika praskla v zatáčce.
Všichni byli mrtví.
Rodiče, dvě děti.
Nemohl jsem jim pomoct.
Ne v tomhle životě.
Ale na tom nezáleželo.
SMRTELNÁ HAVÁRIE ČTYŘČLENNÉ RODINY
Nezáleželo, protože jsem to věděl.
Věděl jsem, proč se mi to děje.
Věděl jsem, proč jsem tu holčičku potkal v parku.
Věděl jsem, proč jsem byl svědkem její smrti.
Proč mě mé vzpomínky následovaly v každém životě.
Pamatoval jsem si tu rodinu. Vzal jsem si jejich jména do hrobu.
A teď, v každém novém životě, je znovu nacházím.
Jdu do jejich domu ráno před havárií
a dohlédnu na to, aby auto z té příjezdové cesty neodjelo.
Myslíš, že zachraňuješ lidi?
Vím, že to tak je.
A v každém novém životě se dozvím trochu víc
o povaze utrpení.
Když slyším o tragédii, zapíšu si, co se stalo.
Kde, kdy, komu.
Požár se přičítá elektrické poruše
zcela nové sušičky, která se v noci přehřála.
Výrobci ujišťují zákazníky...
A v dalším životě jsem to napravil.
Zvláštní věc je,
že i když zabráním požáru, pořád cítím ten kouř.
Požáry domů. Autonehody.
Když vážně vidíte budoucnost, proč nezabránit pádu dvojčat?
Jak? Telefonátem?
Stojí to za pokus.
Nestojí, věřte mi. Nemůžu zabránit 11. září.
Ještě ne.
Ale zvládl jsem 7. prosinec.
-Co je 7. prosince? -Přesně.
Takže jste hrdina?
To jsem nikdy neřekl.
Našli jsme v laptopu dětskou pornografii.
Nebyl to můj laptop.
-Ne? -Ukradl jsem ho Haroldu Sladeovi.
Myslel jsem, že když ho dám těm správným lidem, bude zatčen.
Za mřížemi, dřív než...
Ale to jste neudělal.
Ne. Protože jsem si to rozmyslel.
-Proč? -Protože jsem viděl, co na něm bylo.
Pohlédl jsem do jeho duše a neviděl nic než hnus.
Potom jsem věděl, že musí zemřít.
Vrátil se k sobě domů a vy jste ho zabil.
Škrtl jeho jméno ze svého seznamu.
Doslova, jak se ukázalo.
Tohle jste měl v bundě, když vás zadrželi.
Máme jména, data, minulost, současnost, budoucnost.
Je to sotva čitelné.
Musíte zapracovat na svém rukopisu.
Budu si to pamatovat.
Je tu jedna věc.
Když jste si koupil ten zápisník, stránky byly prázdné.
To byly.
Tvrdíte, že když se něco stane, tak si to zapíšete.
Takže řekněme... Řekněme, že se opravdu „vracíte“.
Při dalším návratu jsou ty stránky opět prázdné.
Vaše poznámky vás nemohou následovat do dalšího života.
Tak proč se obtěžovat něco si zapisovat?
Opakování.
Když se resetuji, vše, co mám, jsou mé vzpomínky.
Tak se obklopuji všemi detaily.
Učím se o zlu světa jako text písničky.
Když si koupím ten zápisník, zaplním ho vším, co si musím pamatovat.
A když objevím nové informace,
přidám je.
Otočte na poslední stránku.
Znám vás, detektive Dillone.
Potřebuju, abyste to pochopil.
Vím přesně, co si myslíte.
Vím, co se chystáte udělat a co se chystáte říct.
Když jste mi ukázal ten zápisník,
věděl jsem, že budete kritizovat můj rukopis.
Vážně?
Přesvědčte se sám.
JE TO TAKHLE LEPŠÍ, DETEKTIVE?
Dáš si taky jednu?
-Ne. Chci se vrátit dovnitř. -Hraje s námi hru.
Tak hraj s ním.
Musíme mu to dopřát. Je to jediný způsob, jak se dobrat pravdy.
Myslíš, že říká pravdu?
Myslím, že říká pravdu, jak ji vidí.
Zabil svého otce, aby zabránil otci zabít jeho.
Zabil Sladea, aby zabránil Sladeovi zabít ty holky.
A když mi vzal syna, Ravi, udělal...
Co?
Myslel si, že někdo Isaacovi ublíží?
Gideon je pomýlený, ale není to sadista.
Myslí si, že jeho činy jsou spravedlivé.
Proto je páchá. Myslí si, že je tak zachraňuje.
Jestli si myslí, že se snaží zachránit Isaaca, potřebuju vědět proč.
Musím vědět, co to znamená.
To znamená, že Jonah Taylor je stále naživu.
Ty se nebojíš?
Hraješ někdy na schovávanou?
Lidi tě budou hledat. Nedovol, aby tě našli.
Vezmu tě někam, kde se schováš.
Na bezpečné místo.
Kde ti nikdo neublíží.
Můžeš mi věřit, Jonahu.
Vím, že mě neznáš, ale jsem dobrý člověk.
Jsem dobrý člověk.
Nikdy ho nenajdete.
Hlasitěji, pane Shepherde.
Nikdy ho nenajdete.
V úterý 3. února 2009 jste jel do domu ve Stevenportu,
odkud jste unesl Jonaha Edwarda Taylora, když si hrál na zahradě.
Říkáte, že zachraňujete lidi.
Povězte, jak jste ho zachránil.
Je těžké udělat dobrou věc, když vás mají lidé za příšeru.
Když jste jediný, kdo chápe, že svět je plný příšer.
Jen nikdy nevypadají tak, jak si je představujete.
Rodiče Jonaha Taylora ho chtěli zabít
a pohřbít v mělkém hrobě.
Kam jste ho vzal?
Nechal jsem ho u někoho, komu věřím.
Díky ní je v bezpečí.
Stará se o něj.
Proč?
Proč by měla ukrývat unesené dítě,
když ví, že ho hledá celá země?
Vysvětlil jsem, co se stane, když půjde domů.
A ona ti věří?
-Věří. -Proč?
Protože jsem ji probudil.
Životy, co vedeme, jsou jako stopy ve sněhu.
A když je žijeme znovu,
jdeme ve stopách, které jsme už zanechali.
Ale když se vaše cesta změní, nejsou už žádné stopy.
A život je jako brodit se hustým prašanem.
Pro některé lidi je to těžké.
Evelyn měla zemřít
při autonehodě 5. září 1977,
ale nezemřela.
Její rodina pokračovala dál,
ale Evelyn...
Cítila, že je něco jinak.
Někde v nitru si tu havárii pamatovala.
Začala vidět věci, které tam nebyly.
Jiné vzory na tapetách.
Stíny bez váhy, jak prochází po místnosti.
A lidi.
Duchy.
Občas vstupující do její reality.
Chvíli tady, chvíli pryč.
Uvědomil jsem si, že vidí svět takový, jaký byl předtím.
Stopy, co zanechali ostatní.
Každá změna způsobuje vlnění.
To vlnění ji následovalo všude, kam šla.
Když jí bylo 19, šla sama do psychiatrické léčebny.
Já ji dostal ven.
Pomohl jsem jí smířit se s problémy v její realitě.
Našli jsme jí starý dům, kde by ji vlnění nenašlo.
A časem byla schopná své vzpomínky pochopit.
Takže je jako ty?
V mnoha ohledech ano.
V každém novém životě se jí vzpomínky vrací.
Takže ví, co musí udělat.
Ale nikdy nedokázala vydržet to vlnění.
Proto se vždy nastěhuje do stejného domu.
Aby utekla před světem.
Aby vytvořila známé vzorce a opakovala je.
Žádní duchové, žádné stíny.
Jen společnost malého ztraceného chlapce.
Kde je ten dům?
Nikdy ho nenajdete.
A nikdy nenašel.
Užíváte si to, že jo?
Tu moc, ty vědomosti.
Rád pomáhám lidem, aby bylo na světě líp.
Ale není to vždy tak jednoduché.
TĚHOTNÁ MATKA DVOU DĚTÍ UBODÁNA KVŮLI DLUHŮM ZA DROGY
Hej, zabalte to, člověče. Má to tu být nenápadné.
Kdo je to?
Tohle není žádnej průchoďák.
Hej, zpátky, chlape.
Zpátky!
Aiden Stenner ubodal těhotnou ženu kvůli dluhům za drogy jejího přítele.
Když on zemře, ona přežije.
Taková je to výměna.
Vím, že je to správné.
Ale pořád se nemůžu přimět, abych se mu podíval do očí.
Kurva!
Nezabil jste Aidena Stennera.
A jeho oběť nebyla těhotná žena.
Ne. Protože když váš přítel vytáhl do boje proti těm dealerům, nic nebylo jako dřív.
Nemohl jsem se vyznat v tom chaosu. Lituju.
Vážně?
Zase svého přítele uvidíte.
Jednoho dne.
Smrt není konec příběhu.
Je to jen interpunkce.
Interpunkce? Takhle to vidíš?
Takhle ospravedlňuješ ty vraždy?
Neexistuje žádné ospravedlnění.
Pokaždé když někomu vezmu život, truchlím za tu část, co ve mně zemře.
Řeknu to rodinám obětí. Budou dojatí.
-Nejsem ten, za koho mě máte. -Ne.
Rozumím. Nesnášíte vraždy.
Znechucují vás.
Ale zato mučení.
Viděl jsem, co jste udělal Connoru Larsonovi, než jste ho zastřelil.
-Znásilnil pět žen. -Larson nikdy nikoho neznásilnil.
Protože jsem ho zastavil!
Protože jsem to zastavil!
Proč mučení? Proč ho prostě nezabít?
To nebylo mučení.
Co to bylo?
Byl to experiment.
Strach může změnit povahu člověka.
A strach jde za hranici životů.
Představte si, že byste přiměli vraha, aby měl strach z krve,
nebo znásilňovači znechutili sex.
Co to sakra je?
Hej!
Nikdy to nekončí.
Toto věčné opakování, veškerá smrt, všechno utrpení...
Ať udělám cokoliv, vrátí se to.
Ale kdybych dokázal změnit člověka uvnitř, přepnout vypínač,
pak je tu naděje.
Naděje pro jejich oběti?
Naděje pro mě.
Jediný problém je, že mi vždy dojde čas.
A vždycky skončím tady.
Tahle místnost, tahle pouta.
Ať udělám cokoliv, jdu kamkoliv,
nakonec mě vždycky někdo najde a vždycky je to ten samý detektiv.
Možná bych měl žádat o zvýšení platu.
Jo, možná byste měl.
Jestli vždycky skončíme tady, už jste mi tohle říkal.
Jo, říkal.
-A uvěřil jsem vám? -Ne, neuvěřil.
Tak proč se znovu obtěžovat?
Protože se nesnažím přesvědčit vás, detektive Dillone.
Lucy,
říkám pravdu.
A můžu ti to dokázat.
Můžeš to dokázat sama sobě.
Mám jedinou otázku.
Lucy, přemýšlej... soustřeď se.
Co nejhoršího jsi kdy zažila?
Zůstal jsem naživu kvůli tobě.
Uvězněný, 25 let o samotě.
Čekal jsem, až se vrátíš.
Bylo to těch nejdelších 25 let, co jsem kdy žil.
Přinutili mě být v cele s bestií, co zavraždila svou ženu a dítě.
Říkal, že to není jeho chyba. Že když se napil, byl vznětlivý.
Vznětlivý!
Na co kurva čumíš?
Přidal jsem jeho jméno na seznam.
Přidal jsem spoustu jmen.
Není pro mě těžké se resetovat.
Potřebuju jen kousek skla nebo žiletku.
Ale odolával jsem. Trpěl jsem ve vězení kvůli tobě.
Teď potřebuju, abys udělala něco ty pro mě.
Vzpomínej, Lucy.
Vzpomeň si a odpověz na mou otázku.
Co nejhoršího jsi kdy zažila?
Mami.
Lucy, co se děje?
Ne, ona ne... Ona není... Ona...
Změnil jsem to.
-Zastavil jsem to. -Sedněte si.
Řekla jsi mi, co nejhoršího jsi zažila,
a před třiceti lety jsem to zastavil.
Vloupal jsem se do vašeho domu
a odstranil zápalník ze staré brokovnice tvého dědečka.
Tvá matka zmáčkla spoušť.
Dostala se na pokraj...
ale dostala druhou šanci.
Potom jste vedli velmi odlišný život.
Lucy, musíme jít.
-Dej jí chvilku. -Drž hubu!
No tak. Neměla bys tu být.
Neměla bys být hodně věcí. Tohle není tvůj život.
Promiň.
Lucy!
Otevři ty dveře!
Lucy, otevři ty dveře!
Říkal jsi, že můj život je jiný. Jiný než co?
Každý život, co jsi kdy vedla. Teď děláš nové stopy.
-Jak to? -Můžu ti pomoct si vzpomenout.
Ale probudíš se, jen když to zvládneš sama.
A musíme tě probudit, Lucy, protože jsem dal slib.
Jak jsme se viděli minule, požádala jsi, ať to udělám.
Neuvědomili jsme si, jak odlišný bude tvůj život.
Nejsi tím, kým jsi byla.
Byla jsem vdaná...
-Za Mikea? -Ne.
-Takže Isaac... -Neměl tu být.
-Proto ses ho snažil odvést. -Ne!
Ne, nesnažil.
To ne, Lucy.
Ne, nesnažil.
Dej mi svou tkaničku.
-Co? -Prosím, dej mi svou tkaničku.
-Prosím. -Lucy, ne!
Jen ti chci něco ukázat.
Neuškrtím tě s ní. Prosím.
Každý uzel je konec jednoho života
a začátek dalšího.
Kdysi jsem si myslel, že je to přímka.
Žiješ, zemřeš.
Tak to zažívám.
Ale neviděl jsem celou skutečnost.
Co když začneme novou smyčku, je to přesně tohle, smyčka?
Je to nový život, ale prochází stejnou křivkou.
Vzpomenu si na předchozí životy.
Jsou v mé minulosti, ale také se dějí v mé přítomnosti.
Simultánně. Paralelně.
A ty smyčky jsou tak pevně navinuté, že se téměř dotýkají.
Proto letmo spatříme svět takový, jaký byl předtím.
Probudíš se v noci kvůli výstřelu, který nebyl nikdy vypálen.
Vidíš věci, co se staly a co se nestaly.
Nikdy jsi v tom domě neměla bydlet, Lucy.
A ani Isaac.
Ale Isaac není jako my.
Není vázán na tento život.
Kde ty můžeš vidět ozvěny předchozích smyček,
Isaac natáhne ruku a dotkne se jich.
Mluví s nimi.
A někdy ztratí rovnováhu
a sklouzne z jednoho života do druhého.
A úplně zmizí z našeho světa.
Ale proč? Proč Isaac?
Protože je to anomálie, Lucy.
Neměl by existovat.
Mám ti to zapnout?
Nebo ne. Jen dál zírej do blba.
Pojď sem.
Pojď sem. Řeknu ti příběh. Máma říká, že máš rád příběhy.
Bylo nebylo, byl jsem na večeři s dívkou jménem Soňa.
Je hezká, ale děsně nudná.
Nemá smysl pro humor.
Líbila by se ti.
Každopádně asi v polovině večeře
jsem slyšel úžasný smích.
Ta žena pila se svými přáteli
a smála se tak moc,
až jí tekla Pina Colada z nosu.
Víš, co je Pina Colada?
Lidé to pijí na slunci.
Venku pršelo, ale jí to bylo jedno.
Chtěla jen pití s paraplíčkem.
Protože se bavila.
Soňa jela domů taxíkem.
Ale já zůstal a povídal si s tou dámou s Pina Coladou.
A o šest měsíců později jsem si ji vzal.
A pak jsme se další tři roky smáli spolu.
A to byly nejšťastnější roky mého života.
A pak...
ses narodil ty, a bylo po všem.
Už žádná Pina Colada, žádný smích.
Zničil jsi nám život.
Víš to?
Cítíš vůbec něco?
Jako by tam uvnitř nikdo nebyl.
Běž si hrát někam jinam.
V každém lidském životě je něco rozhodujícího,
co přechází z jedné smyčky do druhé.
Tohle Isaac nemá. Nemůže to mít.
Víš, o čem mluvím. O té jiskře lidskosti,
o duchu, o duši.
Přišel z ničeho, vrátí se k ničemu.
Je to slupka.
Bez života, bez lásky.
Vím, že ses ho snažila láskou probudit, ale není to možné.
To nebude fungovat.
Nikdy tě nebude milovat.
Nikdy nebude cítit radost.
Nikdy nebude skutečný.
VYBITÁ BATERIE
Vím, že ti na synovi záleží,
ale on není ten pravý důvod, proč jsi zde.
Už jsi mě málem dostal.
Ale prozradil ses.
Jak to?
Můj syn mě miluje.
Už ti to někdy řekl?
A ty?
Se vší tvou moudrostí, se všemi těmi životy, co jsi údajně vedl,
byl jsi někdy milovaný?
Miloval jsi někdy někoho jiného?
To ty jsi slupka, Gideone.
Můj syn je skutečnější, než bys mohl kdy doufat.
Sbohem, Lucy.
Brzy se uvidíme.
Isaacu?
Nová zpráva.
Mami.
Kvůli tatínkovi je mi zima.
Chci, aby ses vrátila domů.
Prosím, vrať se domů, mami.
Miluju tě.
Mikeu? Mikeu?
Mikeu, kde je Isaac?
Mikeu?
Miku, kde je Isaac?
Mikeu, kde je Isaac?
Hej.
-Řekni mi, kde je. -Omlouvám se.
-Vrátil jsem se pro něj. -Co?
Nemohl jsem ho najít.
Je mi to líto.
-Ne. -Lucy! Lucy!
Isaacu?
Isaacu!
Detektiv Chambersová?
Dostali všechny ven?
Vypadá to tak.
Ošetřují matku kvůli popáleninám.
Je všechno v pořádku, madam?
To nic není, jen pocit.
Deja-vu.
Překlad titulků: Vladimír Vedra
Kreativní dohled Ludmila Vodičková