У цій серії порушуються питання самогубства.
Глядачі мають це врахувати.
Я помирав частіше, ніж можу згадати.
Швидко.
Повільно.
Болісно. Спокійно.
Зрештою, усе відчувається однаково.
Холодне занурення в ніщо.
Мене більше не існує.
Потім,
поволі, одне відчуття за раз,
я повертаюся.
Кажеш, можеш воскресати?
Ні. Ніхто не може воскреснути.
Та ми повертаємося.
Скажеш нам, чому ти вбив свого батька?
Це я й роблю.
Ні, ти тягнеш час.
-Чому б тобі не почати з початку? -Немає ні початку, ні кінця.
Життя — це подряпана платівка, яка грає знову і знову.
Але ти не пам'ятаєш, що вже чув цю пісню.
Тому ти й далі танцюєш.
І співаєш сам собі. Забувши про все.
Але не ти.
Бо ти особливий.
Що робить тебе особливим, Гідеоне?
Я пам'ятаю пісню.
І можу переставляти голку.
ГОДИНА ДИЯВОЛА
Майже впоралася. Так. Так.
Ти майже впоралася.
Ми створили диво.
В ім'я Отця,
Сина
і Святого Духа.
Амінь.
«Йона провів три дні і три ночі в череві кита.
І весь цей час він молився Богові і просив про прощення.
Він пообіцяв, що ніколи не ховатиметься…»
Гідеоне, він штовхається.
Ось.
Може, Гідеон задме свічку за тебе?
Не чіпай.
Гідеоне!
Ловренсе, стій!
Гідеоне, повернися.
Негайно.
«Голим я прийшов з утроби матері, і голим я піду.
Бог дав і Бог взяв;
хай славиться ім'я Господнє».
Це слова Господа.
Слава Господу.
Коли ми в церкві,
ти сидиш тихо і виявляєш повагу.
Руки на стіл.
Ти поводишся як дурепа.
Я дурепа?
Це ти сидів там і цілий вечір цитував Святе Письмо.
-Помітив, що всі з тебе сміялися? -Ні. Тільки ти з ним.
То з чоловіками не говорити?
Говори з ким хочеш.
Тільки не тягни їх у ліжко на очах у моїх друзів.
То ось звідки ненависть. Твої друзі.
Джеймс мій друг і хоче говорити зі мною.
Він не хоче говорити, Мойро.
-А хоче, щоб ти була шльондрою. -Добре.
Може, варто погодитися. Дізнаюся, як воно, коли все виходить.
Уперед, удар мене.
Удар.
Слухайтеся маму, хлопці, поки мене не буде.
Гідеоне, дбай про Малкольма.
Стеж, щоб добре поводився.
Куди ти їдеш?
Мама каже, ти втратив усі гроші.
Мама не розуміє.
Але тато все виправить, як він завжди робить.
Добре?
«Це для тебе», — сказав люб'язний пес.
«Дякую», — відповів Томас.
«Більше я не сумуватиму.
Поки в мене це буде, я думатиму, що ми з тобою ніколи не будемо самотні».
Прочитай ще раз.
Куди ми їдемо?
Тату?
Ми маємо помолитися.
Чому?
Треба помолитися за душу мами.
Через її вчинок.
Який вчинок мами?
Дуже поганий.
Проти тата.
Проти Бога.
І ми тут, щоб молитися.
Утрьох.
Моліться зі мною.
Молодці.
«Йона провів три дні і три ночі в череві кита.
І весь цей час він молився Богові і просив про прощення».
Не чіпай.
Гідеоне!
«Голим я прийшов з утроби матері, і голим я піду.
Бог дав, і Бог взяв;
хай славиться ім'я Господнє».
То з чоловіками не говорити?
Говори з ким хочеш.
Тільки не тягни їх у ліжко на очах у моїх друзів.
«Більше я не сумуватиму.
Поки в мене це буде, я думатиму про тебе
і ніколи не буду самотнім».
Ми створили диво.
Ось.
Не чіпай.
Гідеоне!
Ловренсе, стій!
Гідеоне, повернися.
Він не хоче говорити, Мойро.
-А хоче, щоб ти була шльондрою. -Добре.
Може, варто погодитися. Дізнаюся, як воно, коли все виходить.
Я знав, що мати ніколи не зрозуміє.
Ніхто не зрозуміє.
І я втік.
Так далеко, як міг.
Мені було нікуди йти. Ніхто не дбав про мене.
Я був сам.
Я не розумів, що відбувалося.
Чи чому.
Та кожне життя несе свій урок.
Дуже скоро мене знайшли.
Бачимо його.
Та щоразу, коли знаходили…
Ні!
Я починав знову.
Гаразд.
Отож ти хочеш сказати, що весь твій захист
ґрунтується на вірі у… що саме?
-Реінкарнацію? -Повернення.
Те саме тіло, те саме життя. Це не захист.
Це пояснення. Це правда.
Ну, дякую, що прояснив. Це корисно.
Прошу, ні.
Ти хочеш відправити мене на психологічну експертизу.
Це помилка.
Коли я зайшла сюди сьогодні, ти сказав, що ми зустрічалися.
Це було в цьому житті чи іншому?
Якби це було в цьому житті, ти б мене пам'ятала.
То все це вже відбувалося?
-Ні, не зовсім. -Люсі.
Ти змінюєш речі.
І кажеш, що саме так можеш вижити?
Бо знаєш, що станеться далі?
Здебільшого.
Я ховаюся там, де мене не знайдуть.
Я краду, коли мене не зловлять.
Я вступаю в бійку, якщо знаю, що виграю її.
Ми обшукали твою схованку біля колій.
Знайшли готівку.
13 000 фунтів, плюс-мінус.
-Ти їх украв? -Ні.
Після 18 років мені не потрібно було красти.
Чому це?
Я вмію обирати переможця.
Евелін!
Можете повірити? Виграш 50 до одного на один корпус.
Одне колесо луснуло на повороті.
Вони були мертві.
Батьки, двоє дітей.
Я не міг допомогти їм.
Не в цьому житті.
Це не мало значення.
ФАТАЛЬНА АВАРІЯ З 4 ЧЛЕНАМИ РОДИНИ
Не мало значення, бо я знав.
Я знав, чому це сталося зі мною.
Знав, чому зустрів цю дівчинку в парку.
Знав, чому став свідком її смерті.
Чому спогади йдуть за мною все моє життя.
Я пам'ятав цю сім'ю. Забрав їхні імена з собою в могилу.
І зараз, у кожному новому житті, я їх знаходжу.
Приходжу до них додому в день аварії
і переконуюся, що авто ніколи не поїде звідти.
Ти думаєш, що рятуєш людей?
Знаю, що рятую.
І в кожному новому житті я дізнаюся щось нове
про природу страждань.
Коли я чую про трагедію, я записую, що сталося.
Де, коли, з ким.
Причина пожежі — несправність електрики
у новенькій сушарці, через що вона перегрілася вночі.
Виробник переконав покупців…
І в наступному житті я це виправляю.
Що дивно,
навіть коли я зупиняю пожежу, я й далі відчуваю запах диму.
Будинки горять. Машини розбиваються.
Якщо ти бачиш майбутнє, чому не запобіг 11 вересня?
Як? Телефонним дзвінком?
Варто спробувати.
Ні, повір мені. Я не можу запобігти 11 вересня.
Поки.
Та я запобіг 12 липня.
-Що за 12 липня? -Саме так.
Отож, ти герой?
Я цього не казав.
У твоєму ноутбуці є дитяче порно.
Це не мій ноутбук.
-Ні? -Я вкрав його в Гарольда Слейда.
Думав, якщо передам його правильним людям, його арештують.
Зачинять до того…
Але ти цього не зробив.
Ні. Бо я змінив думку.
-Чому? -Бо побачив, що там було.
Я подивився йому в душу і не побачив нічого, крім бруду.
Після цього я знав, що він має померти.
Ти повернувся в його дім і вбив його.
Викреслив його ім'я зі списку.
Буквально, як виявилося.
Це було в кишені, коли тебе арештували.
У нас є імена, дати, минуле, теперішнє, майбутнє.
Написано нерозбірливо.
Тобі слід попрацювати над почерком.
Так, я візьму це до уваги.
Ось що.
Коли ти купив цей блокнот, сторінки були чисті.
Були.
Кажеш, коли щось стається, ти це записуєш.
Тож скажімо… Скажімо, ти справді «повертаєшся».
І в наступному поверненні ці сторінки знову чисті.
Твої записи не йдуть за тобою в наступне життя.
То навіщо знову все записувати?
Ревізія.
Коли я перезавантажуюся, у мене є тільки спогади.
Тож я оточую себе усіма деталями.
Я вивчаю світове зло, як текст пісні.
Коли я купую цей блокнот, я заповнюю його всім, що маю пам'ятати.
Якщо знаходжу нову інформацію,
я її додаю.
Гляньте останню сторінку.
Я знаю вас, детективе Ділане.
Треба, щоб ви це зрозуміли.
Точно знаю, що ви думаєте.
Знаю, що хочете зробити і сказати.
Коли ви показали блокнот,
я знав, що ви критикуватимете мій почерк.
Це правда?
Самі гляньте.
ТАК КРАЩЕ, ДЕТЕКТИВЕ?
Хочеш?
-Ні, я хочу повернутися. -Він грає з нами в ігри.
То й ти грай.
Маємо йому потурати. Це єдиний спосіб дізнатися правду.
Він каже правду?
Думаю, він каже правду так, як бачить її.
Він убив батька, щоб не дати батьку вбити себе.
Він убив Слейда, щоб не дати Слейду вбити цих дівчаток.
І коли він забрав мого сина, Раві, він…
Що?
Він думав, що хтось зашкодить Айзеку?
Гідеон марить, але він не садист.
Він вважає, що діє справедливо.
Ось чому він це робить. Він думає, що рятує їх.
Якщо він думає, що рятує Айзека, я маю знати, від чого.
Маю знати, що це значить.
Це значить, Джона Тейлор досі живий.
Ти не боїшся?
Грався колись у хованки?
Люди тебе шукатимуть. Не дай їм тебе знайти.
Я відвезу тебе, щоб ти сховався.
У безпеку.
Де тобі не нашкодять.
Можеш вірити мені.
Знаю, ми не знайомі, та я хороша людина.
Я хороша людина.
Ви не знайдете його.
Голосніше, містере Шепард.
Ви не знайдете його.
У вівторок, третього лютого 2009 року, ти приїхав до будинку в Стівенпорті,
де викрав Джону Едварда Тейлора, який грався у своєму садку.
Ти кажеш, що рятуєш людей.
Скажи, як ти врятував його?
Важко робити добрі речі, коли люди називають тебе монстром.
Коли ти єдиний, хто розуміє, що світ повен монстрів.
Тільки вони не такі, як ти уявляв.
Батьки Джони збиралися вбити його
і поховати в неглибокій могилі.
Куди ти відвіз його?
Залишив з тією, якій довіряю.
З нею він у безпеці.
Вона дбає про нього.
Чому?
Нащо їй ховати викрадену дитину,
коли вона знає, що вся країна її шукає?
Я пояснив, що станеться, якщо він повернеться.
І вона тобі вірить?
-Так. -Чому?
Бо я її розбудив.
Життя, які ми живемо, схожі на сліди у снігу.
І коли ми живемо їх знову,
ми ходимо слідами, які залишили раніше.
Та якщо твоя стежка міняється, слідів немає.
І життя нагадує шлях через густий пил.
Комусь це важко.
Евелін мала померти
в аварії п'ятого вересня 1977 року,
але не померла.
Її сім'я переїхала,
але Евелін…
Вона відчувала, що щось змінилося.
Частина її завжди пам'ятатиме аварію.
Вона почала бачити речі, яких не було.
Інші візерунки на шпалерах.
Невагомі тіні, що простували кімнатою.
І людей.
Привидів.
Які входили і йшли з її реальності.
Однієї миті тут, а іншої — ні.
Я зрозумів, що вона бачить світ, яким той був раніше.
Сліди, які залишили інші.
Кожна зміна викликає хвилі.
Хвилі йшли за нею туди, куди йшла вона.
Коли їй було 19, вона лягла у психіатричну клініку.
Я витягнув її.
Допоміг змиритися з недоліками її реальності.
Ми знайшли їй старий дім, в якому хвилі не могли її знайти.
І з часом вона змогла усвідомити свої спогади.
То вона, як ти?
У багатьох сенсах, так.
У кожному новому житті її спогади повертаються.
І вона знає, що робити.
Та вона ніколи не може витримати хвилі.
Тому вона щоразу переїздить у той самий дім.
Щоб піти від світу.
Щоб створити знайомі патерни і слідувати їм.
Без привидів, без тіней.
У компанії малого загубленого хлопця.
Де будинок?
Ви його не знайдете.
І не знаходили.
Насолоджуєшся, так?
Ця сила, це знання.
Насолоджуюся допомогою людям, тим, що роблю світ кращим.
Та це не завжди так просто.
ВАГІТНА МАТИ ДВОХ ДІТЕЙ ЗАРІЗАНА ЧЕРЕЗ БОРГИ ЗА НАРКОТИКИ В ОКРУЗІ
Гей, зав'язуй, чуваче. Тут має бути тихо.
Хто це?
Тут, в сраку, нема проїзду.
Ану назад, мужик.
Назад!
Ейден Стенер зарізав вагітну жінку через борги її хлопця за наркотики.
Якщо він помре, вона виживе.
Це угода.
Тепер я знаю, що це правда.
Та я й досі не можу подивитися йому в очі.
Бляха! Бляха! Бляха!
Бляха!
Ти не вбив Ейдена Стенера.
І його жертвою була не вагітна жінка.
Ні. Бо твій друг розпочав війну проти цих дилерів, усе змінилося.
Я не можу відстежити хаос. Мені шкода.
Правда?
Ти знову побачиш друга.
Одного дня.
Смерть — не кінець історії.
Це розділовий знак.
Розділовий знак? Отаке твоє бачення?
Так ти виправдовуєш вбивства?
Це не виправдання.
Щоразу забираючи життя, я тужу за частиною себе, що помирає.
Перекажу сім'ям жертв. Вони будуть зворушені.
-Я не той, ким ти мене вважаєш. -Ні.
Я розумію. Ти ненавидиш убивати.
Тебе аж нудить.
Тортури ж інша річ.
Бачив, що ти зробив з Конором Ларсоном, перш ніж вистрілив йому у спину.
-Він зґвалтував 5 жінок. -Цього ніколи не було.
Так, бо я його спинив!
Бо я спинив його!
Чому тортури? Чому не вбивство?
Це не були тортури.
А що це було?
Це був експеримент.
Страх може змінити природу людини.
Страх триває довше, ніж життя.
Уявіть, що можете привчити вбивцю боятися крові
чи змусити ґвалтівника ненавидіти секс.
Що за хрінь?
Гей!
Це не має кінця.
Ці вічні повернення, усі смерті, усі страждання…
Що б я не робив, усе повертається.
Та якщо я можу змінити людину всередині, клацнути перемикачем,
тоді надія є.
Надія для жертв?
Надія для мене.
Єдина проблема — мені завжди не вистачає часу.
І я завжди закінчую тут.
Ця кімната, наручники.
Що б я не робив, куди б не йшов,
хтось зрештою знаходить мене, і це завжди той самий детектив.
Може, я заслуговую підвищення?
Попроси про це.
Якщо все закінчується тут, ти вже казав мені це.
Так, казав.
-І я повірив тобі? -Ні, ти — ні.
То навіщо ти розповідаєш знову?
Бо я не намагаюся переконати вас, детективе Ділане.
Люсі,
я кажу правду.
І я можу довести це тобі.
Ти можеш довести це собі.
Є одне питання.
Люсі, подумай… серйозно.
Що найгірше ти переживала?
Я залишився живим для тебе.
В одиночній камері на 25 років.
Чекав, що ти повернешся.
Це були найдовші 25 років, що я переживав.
Мене змусили ділити камеру з тварюкою, що вбила свою дружину і дитину.
Він казав, що не винен. Випивка псувала його характер.
Характер!
Куди це ти дивишся?
Я додав його ім'я у список.
Я додав багато імен.
Перезавантажитися неважко.
Потрібен шматок скла чи лезо.
Але я лишився. Я пережив в'язницю для тебе.
Тепер мені треба, щоб ти допомогла мені.
Пам'ятай, Люсі.
Згадай і дай відповідь на питання.
Що найгірше ти переживала?
Мамо.
Люсі, що сталося?
Ні, вона не… Вона не… Вона…
Я це змінив.
-Спинив це. -Сідай.
Ти сказала, що найстрашніше сталося з тобою,
і 30 років тому я спинив це.
Я пробрався у твій дім,
я зняв бойок зі старої рушниці твого діда.
Твоя мати натиснула гачок.
Вона дійшла до краю…
та в неї був другий шанс.
Після цього в тебе було інше життя.
Люсі, нам треба йти.
-Дай їй хвилину! -Заткнися!
Ходімо. Тебе тут не має бути.
Багатьох речей не має бути. Це не твоє життя.
Вибач.
Люсі!
Відчини двері!
Люсі, відчини двері!
Ти сказав, моє життя відрізняється. Від чого?
Від усіх попередніх життів. Ти ставиш нові сліди.
-Як так? -Можу допомогти згадати.
Ти прокинешся, якщо дійдеш туди сама.
І ми маємо розбудити тебе, Люсі, бо я обіцяв.
Востаннє, коли ми бачилися, ти просила мене.
Ми не знали, як сильно відрізнятиметься твоє життя.
Ти не та, ким була.
Я була одружена.
-З Майком? -Ні.
-Тож Айзек… -Його тут не мало бути.
-Тому ти намагався його вкрасти. -Ні!
Ні, я не намагався.
Ні, Люсі.
Зовсім ні.
Дай мені шнурок.
-Що? -Будь ласка, дай мені шнурок.
-Прошу. -Люсі, ні.
Я хочу показати тобі дещо.
Я не буду тебе ним душити. Прошу.
Кожен вузол — це кінець одного життя
і початок наступного.
Отож, я думав, що це пряма лінія.
Ти живеш, ти помираєш.
Живеш, помираєш.
Я це переживав так.
Та я не бачив усієї картини.
Що, якщо ми починаємо нову петлю, а вона і є лише петлею?
Це нове життя, та воно йде тією самою кривою.
Я пам'ятаю попередні життя.
Вони в моєму минулому, але відбуваються і в моєму теперішньому.
Одночасно. Паралельно.
І ці петлі накручені так туго, що майже торкаються одна одної.
Тому ми бачимо світ таким, яким він був раніше.
Ти прокидаєшся вночі через постріл, якого не було.
МЕРЕДІТ
Ти бачиш речі, які були і яких не було.
Ти не мала жити в цьому домі, Люсі.
Як і Айзек.
Та Айзек не такий, як ми.
Він не прив'язаний до цього життя.
Там, де ти бачиш відлуння попередніх петель,
Айзек може рукою торкнутися їх.
Говорити з ними.
Іноді він втрачає рівновагу
і перескакує з одного життя в інше.
І повністю зникає з нашого світу.
Але чому? Чому Айзек?
Бо він аномалія, Люсі.
Його не має існувати.
Хочеш, увімкну його для тебе?
Чи ні. Можеш і далі дивитися в нікуди.
Ходи сюди.
Ходи. Розкажу тобі історію. Мама каже, ти любиш історії.
Одного разу я обідав з дівчиною на ім'я Соня.
Вона вродлива, але збіса нудна.
Без почуття гумору.
Ти б її не зацінив.
Байдуже. Десь посеред обіду
я почув цей чудовий сміх.
Ця дівчина випивала з друзями,
і вона так сильно сміялася,
що її Піна колада потекла носом.
Ти знаєш, що таке Піна колада?
Люди п'ють її на сонці.
Знаєш, був дощ, але їй було байдуже.
Вона просто хотіла напій з парасолькою в ньому.
Бо це весело.
Соня поїхала додому на таксі.
А я залишився і заговорив з дівчиною з Піна коладою.
А через шість місяців я одружився з нею.
І наступні три роки ми сміялися разом.
І це три найщасливіші роки мого життя.
А потім…
з'явився ти, і це скінчилося.
Ніякої Піна колади, ніякого сміху.
Ти зруйнував наші життя.
Ти це знаєш?
Ти щось відчуваєш?
Схоже, тут нікого немає.
Іди пограйся деінде.
У житті кожної людини є щось важливе,
що переходить з однієї петлі в іншу.
В Айзека цього немає. Не може бути.
Ти знаєш, про що я говорю. Це іскорка людяності,
дух, душа.
Він з'явився з нічого і повернеться в ніщо.
Він оболонка.
Позбавлений життя, позбавлений любові.
Знаю, ти намагалася любити його, щоб він існував, але це неможливо.
Це не спрацює.
Він ніколи не любитиме тебе.
Він ніколи не відчує радість.
Він ніколи не буде справжнім.
МАЙК
БАТАРЕЯ РОЗРЯДЖЕНА
Знаю, ти дбаєш про свого сина,
але тут ти не через нього.
Ти майже змусив мене повірити.
Але ти видав себе.
Як?
Мій син мене любить.
Він колись це казав?
А ти?
З усією твоєю мудрістю і життями, які ти нібито прожив,
тебе хтось любив?
Ти любив когось?
Ти оболонка, Гідеоне.
Мій син реальніший, ніж ти коли-небудь будеш.
Прощавай, Люсі.
Скоро побачимося.
Айзеку?
Нове повідомлення.
Мамо.
Мені холодно через тата.
Хочу, щоб ти повернулася.
Будь ласка, повертайся, мамо.
Я люблю тебе.
Майку? Майку?
Майку, де Айзек?
Майку?
Майку, де Айзек?
Гей, гей, гей.
-Скажи, де він. -Мені шкода.
-Я повернувся по нього. -Що?
Не зміг його знайти.
Мені шкода.
-Ні. -Люсі! Люсі!
Айзеку?
Айзеку!
Детективе Чемберс?
Усіх витягли звідти?
Схоже на те.
Матір лікують від опіків.
Усе гаразд, мем?
Нічого, просто відчуття.
Дежавю.
Переклад субтитрів: Альбіна Саженюк
Креативний директор Марія Цехмейструк