Innehåller självmordsteman. Känsliga varnas.
Jag har dött fler gånger än jag kan minnas.
Snabbt.
Långsamt.
Smärtsamt. Fridfullt.
I slutändan känns det alltid likadant.
Ett kallt nedstigande i tomma intet.
Jag finns inte längre.
Sen,
gradvis, ett sinne i taget,
kommer jag tillbaka.
Du säger att du kan uppstå från de döda?
Nej. Ingen kan uppstå från de döda.
Men vi alla återvänder.
Du skulle berätta för oss varför du dödade din far.
Det är det jag gör.
Nej, du förhalar.
-Du kan väl börja från början? -Det finns ingen början, inget slut.
Livet är en repad skiva, som repeteras om och om igen.
Men man kommer inte ihåg att man har hört låten förut.
Så man fortsätter dansa.
Sjunger med. Omedveten.
Men inte du.
För att du är speciell.
Vad gör dig speciell, Gideon?
Jag kommer ihåg låten.
Och jag kan flytta nålen.
Du är nästan där. Så ja.
Du är nästan där.
Vi gjorde ett mirakel.
I Faderns,
Sonens,
och den Helige Andes namn.
Amen.
"Jona tillbringade tre dagar och tre nätter i valens buk.
"Och hela den tiden bad han till Gud om förlåtelse.
"Han lovade att han aldrig skulle gömma..."
Gideon, han sparkar.
Här.
Kanske kan Gideon blåsa ut ljuset åt dig.
Rör inte.
Gideon!
Lawrence, sluta!
Gideon, kom tillbaka.
Nu meddetsamma.
"Naken föddes jag, och naken lämnar jag denna jord.
"Herren gav och Herren tog:
"välsignat vare Herrens namn."
Så lyder Herrens ord.
Gud vare tack.
När vi är i kyrkan,
sitter du still och visar respekt.
Händerna på bordet.
Du bar dig åt som en idiot.
Är jag idioten?
Det var du som satt och citerade Bibeln hela kvällen.
-Inser du att alla skrattade åt dig? -Nej. Det var bara du och han.
Kan jag inte prata med andra män nu?
Du kan prata med vem du vill.
Förför dem bara inte inför mina vänner.
Det är det du hatar, eller hur? Dina vänner.
James är min vän. Han vill prata med mig.
Han vill inte prata med dig, Moira.
-Han vill göra dig till sin hora. -Bra.
Jag kanske borde låta honom. För att göra det ordentligt.
Kom igen, slå mig då!
Slå mig!
Var lydiga mot er mamma när jag är borta.
Gideon, ta hand om Malcolm.
Se till att han uppför sig.
Vart ska du?
Mamma sa att du förlorade pengarna.
Mamma förstår inte.
Men pappa ska fixa det, som han alltid gör.
Okej?
"'Det här är till dig', sa den snälla hunden.
"'Tack', sa Thomas.
"'Nu behöver jag inte vara ledsen längre.
"'När jag har det här ska jag tänka på dig och aldrig vara ensam igen.'"
Läs den igen.
Vart är vi på väg?
Pappa?
Vi måste be en bön.
Varför?
Mamma behöver att vi ber för hennes själ.
För det hon gjorde.
Vad gjorde mamma?
Hon gjorde en dålig sak.
Mot pappa.
Mot Gud.
Så nu måste vi be.
Alla tre.
Be med mig.
Duktiga pojkar.
"Jona tillbringade tre dagar och tre nätter i valens buk.
"Och hela den tiden bad han till Gud om förlåtelse."
Rör inte.
Gideon!
"Naken föddes jag, och naken lämnar jag denna jord.
"Herren gav och Herren tog:
"välsignat vare Herrens namn."
Kan jag inte prata med andra män nu?
Du kan prata med vem du vill.
Förför dem bara inte inför mina vänner.
"Nu behöver jag inte vara ledsen längre.
"När jag har det här ska jag tänka på dig,
"och aldrig vara ensam igen."
Vi gjorde ett mirakel.
Här.
Rör inte.
Gideon!
Lawrence, sluta!
Gideon, kom tillbaka.
Han vill inte prata med dig, Moira.
-Han vill göra dig till sin hora. -Bra.
Jag kanske borde låta honom. För att göra det ordentligt.
Jag visste att mamma inte skulle förstå.
Ingen skulle förstå.
Så jag flydde.
Så långt jag kunde.
Jag hade ingenstans att ta vägen. Ingen som kunde ta hand om mig.
Jag var ensam.
Jag förstod inte vad som hände.
Eller varför.
Men varje liv kom med sina egna lärdomar.
Det dröjde inte länge innan de fann mig.
Vi ser honom.
Men varje gång de gjorde det...
Nej!
...började jag om.
Okej.
Så du säger att hela ditt försvar
vilar på din tro på... vad exakt?
-Reinkarnation? -Återkommande.
Samma kropp, samma liv. Det är inget försvar.
Det är en förklaring, sanningen.
Tack för att du förtydligar. Det är till stor hjälp.
Snälla, gör det inte.
Du vill skicka in mig för en psykologisk utvärdering.
Det skulle vara ett misstag.
När jag gick in hit ikväll sa du att vi redan hade träffats.
Var det i denna livstid eller en annan?
Om det var denna livstid, hade du kommit ihåg mig.
Så allt detta har hänt förut?
-Nej, inte precis. -Lucy.
Du ändrar saker.
Så du säger att det är så du lyckas överleva?
För att du vet vad som kommer att ske?
Mestadels.
Jag gömmer mig bara där jag inte hittas.
Jag stjäl bara när jag inte blir tagen.
Jag kämpar bara när jag vet att jag kan vinna.
Vi genomsökte ditt ställe vid spåren.
Hittade kontanter.
Ungefär 13 000 pund.
-Är de stulna? -Nej.
När jag är över 18 behöver jag inte stjäla längre.
Hur kommer det sig?
Jag är bra på att utse en vinnare.
Evelyn!
Kan ni tro det? Vid 50 mot en har vunnit med en längd.
Ett av deras däck fick punktering i en kurva.
Alla var döda.
Föräldrar, två barn.
Jag kunde inte hjälpa dem.
Inte i det livet.
Men det kvittade.
DÖDLIG KRASCH FÖR FAMILJ PÅ FYRA
Det spelade ingen roll, för jag visste.
Jag visste varför detta hände mig.
Jag visste varför jag hade träffat flickan i parken.
Jag visste varför jag hade sett hennes död.
Varför mina minnen följde med i varje livstid.
Jag skulle minnas den familjen. Jag tog deras namn till min grav.
Och nu, i varje nytt liv, hittar jag dem igen.
Jag går till deras hus på morgonen för kraschen,
och ser till att bilen aldrig lämnar uppfarten.
Tror du att du räddar människor?
Jag vet det.
Och i varje nytt liv lär jag mig lite mer
om lidandets natur.
När jag hör om en tragedi skriver jag ner vad som hände.
Var, när, vem.
Branden berodde på ett elfel
på en ny torktumlare, som gjorde att den överhettades.
Tillverkaren har försäkrat kunderna...
Och i mitt nästa liv, fixade jag det.
Det konstiga är,
även när jag stoppar en brand kan jag fortfarande känna röklukt.
Husbränder. Bilolyckor.
Om du kan se framtiden, varför inte stoppa 11 september?
Hur? Med ett telefonsamtal?
Värt ett försök.
Det är det inte, tro mig. Jag kan inte stoppa 11 september.
Inte än.
Men jag stoppade 12 juli.
-Vad är 12 juli? -Precis.
Så du är en hjälte?
Det sa jag aldrig.
Vi hittade barnpornografi på din laptop.
Det var inte min laptop.
-Inte? -Jag stal den från Harold Slade.
Jag trodde att om jag gav den till rätt folk, skulle han bli gripen.
Inlåst innan...
Men det var inte det du gjorde.
Nej, jag ändrade mig.
-Varför? -För att jag såg vad den innehöll.
Jag såg in i hans själ och såg enbart nedrighet.
Efter det visste jag att han måste dö.
Du gick tillbaka till hans hem och mördade honom.
Strök hans namn från din lista.
Bokstavligen, visar det sig.
Den här var i din jacka när du greps.
Vi har namn, datum, dåtid, nutid, framtid.
Den är knappt läsbar.
Du måste jobba på din handstil.
Jag ska ha det i åtanke.
Så här är det.
När du köpte den här boken var sidorna tomma.
Ja.
Du säger att du skriver ner händelser.
Så låt oss säga att du verkligen "återkommer".
Vid nästa återkommande är sidorna tomma igen.
Din anteckningar kan inte följa dig i nästa liv.
Så varför ens skriva ner nåt?
Översyn.
När jag nollställer, har jag bara mina minnen.
Så jag omger mig med varje detalj.
Jag lär mig världens ondska som en låttext.
När jag köper boken fyller jag den med allt jag behöver komma ihåg.
När jag upptäcker ny information,
lägger jag till den.
Gå till sista sidan.
Jag känner dig, kriminalare Dhillon.
Du måste förstå det.
Jag vet precis vad du tänker.
Jag vet vad du ska göra och vad du ska säga.
När du visade den boken,
visste jag att du skulle kritisera min handstil.
Jaså minsann?
Se efter själv.
BÄTTRE SÅ HÄR, KRIMINALAREN?
Vill du ha en?
-Nej. Jag vill gå in igen. -Han spelar ett spel med oss.
Så spela med.
Vi måste ge efter för honom. Det är enda sättet att få sanningen.
Talar han sanning?
Jag tror att han säger sanningen som han ser den.
Han dödade sin far för att förhindra att bli dödad.
Han dödade Slade för att hindra Slade från att döda tjejerna.
Och när han tog min son, Ravi...
Vad?
Trodde han att nån skulle skada Isaac?
Gideon är vilseledd, men inte sadistisk.
Han tycker att hans handlingar är rättfärdigade.
Det är därför han gör dem. Han tror att han räddar dem.
Om han tror att han försöker rädda Isaac, måste jag veta varför.
Jag måste veta vad det betyder.
Det betyder att Jonah Taylor lever.
Är du inte rädd?
Leker du nånsin kurragömma?
Folk kommer att leta efter dig. Låt dem inte hitta dig.
Jag tar dig nånstans du kan gömma dig.
Ett säkert ställe.
Där ingen skadar dig.
Du kan lita på mig.
Du känner inte mig, men jag är en bra person.
Jag är en bra person.
Ni hittar honom aldrig.
Lite högre, mr Shepherd.
Ni hittar honom aldrig.
Tisdagen den 3 februari 2009 körde du till ett hus i Stevenport,
där du förde bort Jonah Edward Taylor medan han lekte i sin trädgård.
Du säger att du räddar människor.
Berätta hur du räddade honom.
Det är svårt att göra en bra sak när folk kallar en för monster.
När man är den ende som förstår att världen är full av monster.
De ser bara aldrig ut som man föreställer sig dem.
Jonah Taylors föräldrar skulle döda honom
och begrava honom i en grund grav.
Vart förde du honom?
Till nån jag litar på.
Hon håller honom säker.
Tar hand om honom.
Varför?
Varför skulle hon hysa ett bortfört barn
när hon vet att hela landet letar efter honom?
Jag förklarade vad som händer om han återvänder hem.
Och hon tror dig?
-Ja. -Varför?
För jag väckte henne.
De liv vi lever är som spår i snön.
Och när vi lever dem igen,
går vi i spåren vi lämnade tidigare.
Men om vägen ändras, finns inga spår.
Och att leva är som att vada genom ett tjockt pulver.
Det är jobbigt för vissa.
Evelyn skulle dö
i en bilolycka den 5 september 1977,
men det hände inte.
Hennes familj gick vidare,
men Evelyn...
Hon kunde känna att nåt var annorlunda.
En del av henne skulle alltid komma ihåg kraschen.
Hon började se saker som inte fanns där.
Olika mönster i tapeten.
Skuggor utan vikt, som passerade över rummet.
Och människor.
Spöken.
Som gled in och ut ur hennes verklighet.
Här ena minuten, borta nästa.
Jag insåg att hon såg världen som den var förut.
Spåren som andra lämnat efter sig.
Varje förändring påverkar.
Påverkan följde henne överallt.
När hon var 19 skrev hon in sig på ett mentalsjukhus.
Jag fick ut henne.
Jag hjälpte henne att förlika sig med glappen i hennes verklighet.
Vi hittade ett hus där efterverkningarna inte kunde hitta henne.
Och med tiden kunde hon förstå sina minnen.
Så hon är som du?
På många sätt, ja.
I varje nytt liv kommer hennes minnen tillbaka.
Så hon vet vad hon måste göra.
Men hon stod aldrig ut med efterverkningarna.
Det är därför hon alltid flyttar till samma hus.
För att komma undan världen.
För att skapa välbekanta mönster och upprepa dem.
Inga spöken, inga skuggor.
Bara en liten vilsen pojkes sällskap.
Var är huset?
Ni hittar det aldrig.
Har aldrig gjort.
Du gillar det, inte sant?
Den här makten, den här kunskapen.
Jag gillar att hjälpa människor, göra världen bättre.
Men det är inte alltid enkelt.
GRAVID TVÅBARNSMAMMA HÖGGS IHJÄL FÖR DROGSKULDER
Lägg av. Det ska vara lågmält här.
Vem är det?
Det här är ingen jävla drive-in.
Hallå, backa.
Backa!
Aiden knivhögg en gravid kvinna till döds på grund av hennes pojkväns drogskulder.
Om han dör, så lever hon.
Det är bytet.
Jag vet att det stämmer.
Men jag kan ändå inte förmå mig att se honom i ögonen.
Helvete!
Du dödade inte Aiden Stenner.
Och hans offer var inte en gravid kvinna.
Nej. För när din vän förde krig mot knarklangarna, var inget sig likt.
Jag kunde inte spåra kaoset. Jag är ledsen.
Är du?
Du kommer att se din vän igen.
En dag.
Döden är inte slutet på historien.
Bara ett skiljetecken.
Skiljetecken? Är det så du ser det?
Är det så du rättfärdigar dödandet?
Det finns inget rättfärdigande.
Varje gång jag tar ett liv sörjer jag över den del av mig som dör.
Jag ska säga det till offrens familjer. De blir nog rörda.
-Jag är inte den du tror. -Nej.
Jag förstår. Du hatar mord.
De gör dig sjuk.
Tortyr, däremot.
Jag såg vad du gjorde mot Connor Larson innan du sköt honom i ryggen.
-Han våldtar fem kvinnor. -Larson våldtog aldrig nån.
För jag stoppade honom!
För att jag stoppade det!
Varför tortyr? Du kunde dödat honom.
Det var inte tortyr.
Vad var det?
Det var ett experiment.
Rädsla kan förändra en persons natur.
Och rädsla överskrider livstider.
Tänk om du kunde göra så att en mördare är rädd för blod
eller att en våldtäktsman äcklas av sex.
Vad fan?
Hallå!
Det slutar aldrig.
Detta eviga återkommande, all död, allt lidande...
Vad jag än gör, så kommer det tillbaka.
Men om jag kan ändra en person på insidan, trycka på en knapp,
då finns det hopp.
Hopp för deras offer?
Hopp för mig.
Det enda problemet är att min tid rinner ut.
Och jag hamnar alltid här.
I det här rummet med handbojor.
Vad jag än gör, vart jag än går,
hittar nån mig så småningom, och det är alltid samma polis.
Jag borde be om löneförhöjning.
Ja, kanske det.
Om vi alltid hamnar här, har du redan berättat detta.
Ja, det har jag.
-Har jag trott på dig? -Nej.
Varför säga det igen då?
För jag försöker inte övertyga dig, kriminalare Dhillon.
Lucy,
jag säger sanningen.
Och jag kan bevisa det.
Du kan bevisa det för dig själv.
Det är en fråga.
Tänk efter... noga.
Vad är det värsta du nånsin har upplevt?
Jag höll mig vid liv för dig.
Fängslad, ensam i 25 år.
I väntan på din återvändo.
Det var de längsta 25 åren jag nånsin levt.
De fick mig att dela en cell med en best som mördade sin fru och barn.
Sa att det inte var hans fel. Supandet gav honom ett humör.
Ett humör!
Vad fan kollar du på?
Jag la till hans namn på listan.
Jag la till många namn.
Det är inte svårt att nollställa.
Jag behöver bara en glasbit eller ett rakblad.
Men jag stod emot. Jag genomled fängelse för dig.
Nu behöver jag att du gör nåt för mig.
Kom ihåg, Lucy.
Kom ihåg och svara på frågan.
Vad är det värsta du nånsin har upplevt?
Mamma.
Lucy, vad är det?
Nej, hon... Hon är inte... Hon...
Jag ändrade det.
-Jag stoppade det. -Sitt ner.
Du berättade det värsta som nånsin hänt dig,
och för 30 år sen stoppade jag det.
Jag bröt mig in i ditt hus.
Jag tog bort slagstiftet från din morfars gamla hagelgevär.
Din mamma tryckte på avtryckaren.
Hon nådde gränsen...
men hon fick en andra chans.
Efter det levde du ett helt annat liv.
Lucy, vi måste gå.
-Ge henne en stund. -Håll tyst!
Kom. Du ska inte vara här.
Du ska inte vara många saker. Det här är inte ditt liv.
Förlåt.
Lucy!
Öppna dörren!
Lucy, öppna dörren!
Du sa att mitt liv var annorlunda. Annorlunda hur?
Mot varje liv du nånsin levt. Du gör nya spår nu.
-Hur? -Jag kan hjälpa dig att minnas.
Du vaknar bara om du kommer dit på egen hand.
Och vi måste väcka dig, för jag gav ett löfte.
Senast vi träffades bad du mig göra det här.
Vi insåg inte hur annorlunda ditt liv skulle bli.
Du är inte den du var.
Jag var gift...
-Med Mike? -Nej.
-Så, Isaac... -Han ska inte vara här.
-Det var därför du försökte ta honom. -Nej!
Nej, det gjorde jag inte.
Det gjorde jag inte.
Nej.
Ge mig ditt skosnöre.
-Vad? -Snälla, ge mig bara ditt skosnöre.
-Snälla. -Lucy, låt bli!
Jag vill bara visa dig nåt.
Jag tänker inte strypa dig med det. Snälla.
Varje knut är slutet på en livstid,
och början på nästa.
Förut trodde jag att det var en rak linje.
Man lever, man dör.
Det är så jag upplever det.
Men jag såg inte hela bilden.
Tänk om när vi startar en ny slinga, är det precis vad det är, en slinga?
Det är ett nytt liv, men det går längs samma kurva.
Jag kan minnas mina tidigare liv.
De är i mitt förflutna, men de händer också i min nutid.
Samtidigt. Parallellt.
Och nu är slingorna så hårt lindade att de nästan rör vid varandra.
Det är därför vi ser världen som den var förut.
Du vaknar på natten av ett skott som aldrig avlossades.
Du ser de saker som var och som inte var.
Du skulle aldrig bo i det huset, Lucy.
Inte Isaac heller.
Men Isaac är inte som oss.
Han är inte bunden till denna livstid.
Där du kan se ekon från tidigare slingor,
kan Isaac sträcka ut handen och röra dem.
Prata med dem.
Ibland tappar han balansen,
och glider från en livstid till en annan.
Och försvinner helt från vår värld.
Men varför? Varför Isaac?
För att han är en avvikelse.
Han ska inte existera.
Vill du att jag ska slå på den åt dig?
Eller inte. Bara fortsätt stirra ut i tomma intet.
Kom.
Jag ska berätta en historia. Mamma säger att du gillar historier.
En gång i tiden åt jag middag med en tjej som heter Sonya.
Hon är söt, bara tråkig som fan.
Ingen humor.
Du hade gillat henne.
Hur som helst. Ungefär halvvägs genom måltiden,
hörde jag ett härligt skratt.
En kvinna drack med sina vänner
och hon skrattade så mycket
att piña colada kom ut ur näsan på henne.
Vet du vad en piña colada är?
Folk dricker det i solskenet.
Det regnade ute, men hon brydde sig inte.
Hon ville bara ha en drink med ett paraply i.
För det var kul.
Sonya åkte hem i en taxi.
Men jag stannade och pratade med damen med piña coladan.
Och sex månader senare gifte jag mig med henne.
Och under de kommande tre åren, skrattade vi tillsammans.
Det är de lyckligaste åren i mitt liv.
Och sen...
kom du, och det var över.
Inga fler piña colada, inget mer skratt.
Du förstörde våra liv.
Vet du det?
Känner du nåt?
Det är som att det inte finns nån där.
Gå och lek nån annanstans.
Det finns nåt avgörande i varje mänskligt liv,
som går över från en slinga till nästa.
Det har inte Isaac. Han kan inte.
Du vet vad jag pratar om. Den där gnistan av mänsklighet,
en ande, en själ.
Han kom från ingenting, han återvänder till ingenting.
Han är ett skal.
Utan liv, utan kärlek.
Du försökte älska honom in i livet, men det är omöjligt.
Det kommer inte att funka.
Han kommer aldrig att älska dig.
Han kommer aldrig att känna glädje.
Han kommer aldrig att bli verklig.
INGET BATTERI
Jag vet att du bryr dig om din son,
men han är inte anledningen till att du är här.
Jag trodde dig nästan där.
Men du avslöjade dig själv.
Hur?
Min son älskar mig.
Har han nånsin sagt det?
Har du?
För all din visdom, för alla liv du förmodligen har levt,
har du nånsin blivit älskad?
Har du nånsin älskat nån annan?
Du är skalet, Gideon.
Min son är mer verklig än du nånsin kunde hoppas att vara.
Adjö, Lucy.
Vi ses snart.
Isaac?
Nytt meddelande.
Mamma.
Pappa gjorde mig kall.
Jag vill att du kommer hem.
Snälla kom hem, mamma.
Jag älskar dig.
Mike?
Mike, var är Isaac?
Mike?
Mike, var är Isaac?
Hallå.
-Säg var han är. -Jag är ledsen.
-Jag gick tillbaka in. -Vad?
Jag hittade honom inte.
Jag är ledsen.
-Låt bli. -Lucy!
Isaac?
Isaac!
Kriminalare Chambers?
Fick de ut alla?
Det verkar så.
De behandlar mamman för brännskador.
Är allt bra?
Det är inget, bara en känsla.
Déjà vu.
Undertexter: Jeni Orimalade
Kreativ ledare Bengt-Ove Andersso