Episoden omhandler selvmord og selvmordstema.
Seer bes utvise skjønn.
Jeg har dødd flere ganger enn jeg kan huske.
Fort.
Sakte.
Smertefullt. Fredelig.
Til syvende og sist føles det alltid likt.
En kald nedstigning ned i intet.
Jeg finnes ikke lenger.
Så,
gradvis, én sans av gangen,
kommer jeg tilbake.
Sier du at du kan stå opp fra de døde?
Nei. Ingen kan det.
Men alle kommer tilbake.
Du skulle si hvorfor du drepte faren din.
Det er det jeg gjør.
Nei, du haler ut tiden.
-Kan du begynne på begynnelsen? -Det finnes ingen begynnelse eller slutt.
Livet er en plate med hakk, som begynner på nytt og på nytt.
Men du husker ikke at du har hørt sangen før.
Så du danser videre.
Synger med. Uvitende.
Men ikke du.
Du er spesiell.
Hva gjør deg spesiell, Gideon?
Jeg husker sangen.
Og jeg kan flytte stiften.
Nå skjer det snart. Sånn, ja.
Nå skjer det snart.
Vi har laget et mirakel.
I navnet til Faderen,
Sønnen
og Den hellige ånd.
Amen.
"Jona var i buken på hvalen i tre dager og tre netter.
"Hele den tiden ba han Gud om tilgivelse.
"Han lovet å aldri prøve å skjule seg..."
Gideon, han sparker.
Her.
Kanskje Gideon kan blåse ut lyset for deg.
Ikke rør.
Gideon!
Lawrence, slutt.
Gideon, kom tilbake.
Nå.
"Naken kom jeg fra mors liv. Naken vender jeg tilbake.
"Herren ga, Herren tok,
"velsignet være Herrens navn!"
Dette er Herrens ord.
Takk Gud.
Når vi er i kirken,
skal du sitte stille og vise respekt.
Hendene på bordet.
Du gjorde deg til narr.
Er jeg narren?
Det var du som satt og fremsa bibelvers hele kvelden.
-Du vet vel at alle lo av deg? -Nei. Det var bare du og ham.
Kan jeg ikke snakke med andre menn?
Snakk med hvem du vil.
Bare ikke lokk dem til køys foran vennene mine.
Det er det du hater, ikke sant? Vennene dine.
James er vennen min. Han vil snakke med meg.
Han vil ikke snakke, Moira.
-Han vil ha deg til hore. -Bra.
Kanskje han skal få lov. Se hvordan det er når det gjøres skikkelig.
Kom igjen, da. Slå meg.
Slå meg!
Vær snille mot moren deres mens jeg er borte.
Gideon, pass på Malcolm.
Se til at han oppfører seg.
Hvor skal du?
Mamma sa at du mistet alle pengene.
Mamma forstår ikke.
Men pappa skal fikse det, slik han alltid gjør.
Greit?
"'Dette er til deg', sa den snille hunden.
"'Takk', sa Thomas.
"'Nå trenger jeg ikke være trist lenger.
"'Så lenge jeg har dette, skal jeg tenke på deg og aldri være ensom igjen.'"
Les den igjen.
Hvor skal vi?
Pappa?
Vi må be.
Hvorfor?
Vi må be for sjelen til mamma.
For det hun gjorde.
Hva har mamma gjort?
Noe veldig slemt.
Mot pappa.
Mot Gud.
Så nå må vi be.
Alle tre.
Be sammen med meg.
Flinke gutter.
"Jona var i buken på hvalen i tre dager og tre netter.
"Hele den tiden ba han Gud om tilgivelse."
Ikke rør.
Gideon!
"Naken kom jeg fra mors liv. Naken vender jeg tilbake.
"Herren ga, Herren tok,
"velsignet være Herrens navn!"
Kan jeg ikke snakke med andre menn?
Snakk med hvem du vil.
Bare ikke lokk dem til køys foran vennene mine.
"'Nå trenger jeg ikke være trist lenger.
"'Så lenge jeg har dette, skal jeg tenke på deg
"og aldri være ensom igjen.'"
Vi har laget et mirakel.
Her.
Ikke rør.
Gideon!
Lawrence, slutt!
Gideon, kom her.
Han vil ikke snakke, Moira.
-Han vil ha deg til hore. -Bra.
Kanskje han skal få lov. Se hvordan det er når det gjøres skikkelig.
Jeg visste at moren min aldri ville forstå.
Ingen ville det.
Så jeg stakk av.
Så langt jeg kom.
Jeg hadde ikke noe sted å dra. Ingen som kunne passe på meg.
Jeg var alene.
Jeg forsto ikke hva som skjedde.
Eller hvorfor.
Men hvert av livene hadde sin egen lærepenge.
Det tok aldri lang tid før de fant meg.
Vi ser ham.
Men hver gang de gjorde det...
Nei!
Jeg begynte igjen.
Greit.
Så du mener at hele forsvaret ditt
hviler på din tro på... hva da, egentlig?
-Reinkarnasjon? -Gjentakelse.
Samme kropp, samme liv. Det er ikke et forsvar.
Det er en forklaring. Det er sant.
Takk for oppklaringen. Det hjelper veldig.
La være.
Du vil sende meg til psykisk evaluering.
Det er en feil.
Da jeg kom hit i kveld, sa du at vi allerede har møtt hverandre.
Var det i dette livet eller et annet?
Om det var i dette livet, ville du ha husket meg.
Så alt dette har skjedd før?
-Nei, ikke akkurat. -Lucy.
Du forandrer ting.
Så du sier at det er sånn du klarer å overleve?
Fordi du vet hva som kommer til å skje?
Stort sett.
Gjemmer meg kun der jeg ikke blir funnet,
stjeler kun når jeg ikke blir tatt,
og slåss kun når jeg vet at jeg kan vinne.
Vi ransaket huset ved jernbanesporet.
Fant penger.
13 000 pund, pluss minus.
-Er de stjålne? -Nei.
Når jeg ser ut som jeg er over 18, er stjeling unødvendig.
Hvorfor ikke?
Jeg er veldig flink til å velge vinnere.
Evelyn!
Kan du tro det? Med 50 til 1 i odds har han har vunnet med en hestelengde.
Et av dekkene punkterte i en sving.
Alle var døde.
Foreldre, to barn.
Jeg kunne ikke hjelpe.
Ikke i det livet.
Men det var uviktig.
DØDSULYKKE MED FAMILIE PÅ FIRE
Det var uviktig fordi jeg visste det.
Jeg visste hvorfor det skjedde med meg.
Jeg visste hvorfor jeg møtte jenta i parken.
Jeg visste hvorfor jeg så henne dø.
Hvorfor minnene mine fulgte meg gjennom hvert liv.
Jeg skulle huske familien. Jeg tok med meg navnene deres i graven.
Og nå finner jeg dem igjen i hvert eneste liv.
Jeg drar hjem til dem den morgenen ulykken skal skje,
og sørger for at bilen aldri forlater oppkjørselen.
Tror du at du redder folk?
Jeg vet det.
Og i hvert nye liv lærer jeg litt mer
om lidelse.
Når jeg hører om en tragedie, skriver jeg ned hva som skjedde.
Hvor, når, med hvem.
Brannen ble tilskrevet en elektrisk feil
på en ny tørketrommel, som fikk den til å overopphetes om natten.
Produsentene har forsikret kundene...
Og i neste liv fikser jeg det.
Det rare er at
selv når jeg stopper en brann, kjenner jeg likevel lukten av røyk.
Husbranner. Bilulykker.
Om du ser fremtiden, hvorfor ikke stoppe 11. september?
Hvordan? Med en telefon?
Verdt et forsøk.
Nei. Tro meg. Jeg kan ikke stoppe 11. september.
Ikke enda.
Men jeg stoppet 12. juli.
-Hva er 12. juli? -Akkurat.
Så du er en helt?
Det sa jeg aldri.
Vi fant barneporno på laptopen din.
Den var ikke min.
-Nei vel? -Jeg stjal den fra Harold Slade.
Jeg tenkte han ville bli arrestert om jeg fikk gitt den til rett person.
Låst inn før...
Men det var ikke det du gjorde.
Nei. Jeg ombestemte meg.
-Hvorfor? -Fordi jeg så hva som var på den.
Jeg så inn i sjelen hans og så bare styggedom.
Etter det visste jeg at han måtte dø.
Du dro tilbake til huset hans og drepte ham.
Krysset navnet av listen din.
Bokstavelig talt, viste det seg.
Denne lå i jakken din da du ble arrestert.
Vi har navn, datoer, fortid, nåtid, fremtid.
Det er knapt leselig.
Du må jobbe med håndskriften din.
Jeg skal huske på det.
Her er saken.
Da du kjøpte denne boken, var sidene tomme.
Ja.
Du sier at du skriver det ned når noe skjer.
Så la oss bare si... La oss si at du faktisk "kommer tilbake".
I neste gjentakelse er sidene tomme igjen.
Notatene kan ikke følge deg til neste liv.
Så hvorfor skrive noe ned?
Redigering.
Når jeg kommer tilbake, har jeg bare minnene mine.
Så jeg omgir meg med alle detaljer.
Jeg pugger verdens onder, som teksten på en sang.
Når jeg kjøper den boken, fyller jeg den med alt jeg må huske.
Når jeg oppdager ny informasjon,
føyer jeg den til.
Bla til siste side.
Jeg kjenner deg, betjent Dhillon.
Du må forstå det.
Jeg vet akkurat hva du tenker.
Jeg vet hva du er i ferd med å gjøre og si.
Da du la frem boken,
visste jeg at du kom til å kritisere håndskriften min.
Jaså?
Se selv.
ER DETTE BEDRE, BETJENT?
Vil du ha en?
-Nei. Jeg vil inn igjen. -Han leker med oss.
Så vær med på leken.
Vi må føye ham. Bare sånn finner vi sannheten.
Sier han sannheten?
Jeg tror han sier sannheten slik han ser den.
Han drepte faren sin for å hindre at han drepte ham.
Han drepte Slade for å hindre ham i å drepe de jentene.
Og da han tok sønnen min, Ravi...
Hva er det?
Trodde han at noen ville gjøre Isaac noe?
Han er gal, men ikke sadist.
Han tror han er rettferdig.
Det er derfor han tar dem. Han tror han redder dem.
Om han tror han prøver å redde Isaac, må jeg vite hvorfor.
Jeg må vite hva det betyr.
Det betyr at Jonah Taylor lever.
Er du ikke redd?
Har du lekt gjemsel noen gang?
Folk kommer til å lete etter deg. Ikke la dem finne deg.
Jeg tar deg med til et gjemmested.
Et trygt sted.
Der ingen kan gjøre deg noe.
Stol på meg, Jonah.
Jeg vet du ikke kjenner meg, men jeg er snill.
Jeg er snill.
Dere finner ham aldri.
Litt høyere, Mr. Shepherd.
Dere finner ham aldri.
Tirsdag 3. februar 2009 kjørte du til et hus i Stevenport,
der du bortførte Jonah Edward Taylor mens han lekte i hagen sin.
Du sier at du redder folk.
Hvordan reddet du ham?
Det er vanskelig å gjøre noe bra når folk kaller deg et monster.
Når du er den eneste som forstår at verden er full av monster.
De ser bare aldri ut som du forestiller deg dem.
Jonah Taylors foreldre kom til å drepe ham
og begrave ham i en grunn grav.
Hvor tok du ham med?
Han er hos en jeg stoler på.
Hun beskytter ham.
Tar seg av ham.
Hvorfor?
Hvorfor skjuler hun et kidnappet barn
når hun vet at hele landet leter etter ham?
Jeg forklarte hva som skjer om han drar hjem.
Og hun tror deg?
-Ja. -Hvorfor det?
Fordi jeg vekket henne.
Livene våre er som spor i snøen.
Og når vi lever dem på nytt,
går vi i sporene vi har etterlatt oss før.
Men om stien endrer seg, finnes det ingen spor.
Og livet er som å slite seg gjennom tykk puddersnø.
Det er vanskelig for enkelte.
Evelyn skulle dø
i en bilulykke 5. september 1977,
men gjorde det ikke.
Familien gikk videre,
men Evelyn...
Hun merket at noe var annerledes.
En del av henne ville alltid huske ulykken.
Hun begynte å se ting som ikke var der.
Forskjellige mønster på tapetet.
Skygger uten vekt som gikk gjennom rommet.
Og folk.
Gjenferd.
Som gikk inn og ut av virkeligheten hennes.
Til stede et øyeblikk, borte det neste.
Jeg skjønte at hun så verden sånn den var før.
Sporene andre etterlot seg.
Endringer skaper ringvirkninger.
De fulgte etter henne hvor enn hun dro.
Da hun var 19, sjekket hun inn på psykiatrisk sykehus.
Jeg fikk henne ut.
Jeg hjalp henne med å godta glippene i virkeligheten hennes.
Vi fant et gammelt hus der ringvirkningene ikke kunne finne henne.
Med tiden klarte hun å forstå minnene sine.
Er hun som deg?
På mange måter.
Minnene hennes kommer tilbake i hvert liv.
Hun vet hva hun må gjøre.
Men hun har alltid hatet ringvirkningene.
Det er derfor hun alltid flytter til samme hus.
For å slippe unna verden.
For å skape kjente mønster og gjenta dem.
Ingen gjenferd, ingen skygger.
Bare selskap av en bortkommen gutt.
Hvor er huset?
Dere finner det aldri.
Som alltid.
Du liker det, ikke sant?
Denne makten, denne kunnskapen.
Jeg liker å hjelpe folk med å gjøre verden bedre.
Men det er ikke alltid så enkelt.
GRAVID TOBARNSMOR STUKKET I HJEL PÅ GRUNN AV NARKOGJELD
Kutt ut. Det skal være lav profil her ute.
Hvem er dette?
Dette er ikke en jævla drive-through.
Trekk unna.
Aiden Stenner stakk en gravid dame i hjel pga. narkogjelden til kjæresten hennes.
Om han dør, overlever hun.
Det er byttehandelen.
Jeg vet at det stemmer.
Men jeg klarer likevel ikke å se ham i øynene.
Faen!
Du drepte ikke Aiden Stenner.
Og offeret hans var ikke en gravid kvinne.
Nei. Da vennen din gikk til krig mot langerne, var ingenting det samme lenger.
Kunne ikke følge kaoset. Jeg er lei for det.
Er du?
Du får se vennen din igjen.
En dag.
Døden er ikke slutten på historien.
Det er bare tegnsetting.
Tegnsetting? Er det sånn du ser det?
Er det sånn du rettferdiggjør drap?
Det kan ikke rettferdiggjøres.
Hver gang jeg tar et liv, sørger jeg over den delen av meg som dør.
Jeg skal si det til ofrenes familier. De blir nok rørt.
-Jeg er ikke den du tror. -Nei.
Jeg forstår det. Du hater drap.
Du blir kvalm.
Men tortur...
Jeg så hva du gjorde mot Connor Larson før du skjøt ham i ryggen.
-Han voldtar fem kvinner. -Larson voldtok aldri noen.
Fordi jeg stoppet ham!
Fordi jeg stoppet det!
Hvorfor tortur? Kunne bare drept ham.
Det var ikke tortur.
Hva var det?
Et eksperiment.
Frykt kan forandre folk.
Og frykt overskrider liv.
Tenk deg at du kan gjøre en morder redd for blod
eller få en voldtektsmann til å avsky sex.
Hva faen?
Du!
Det slutter aldri.
Den evige gjentakelsen, all døden, all lidelsen...
Uansett hva jeg gjør, kommer den tilbake.
Men om jeg kan forandre en person på innsiden, slå på en bryter,
da finnes det håp.
Håp for ofrene deres?
Håp for meg.
Jeg slipper alltid opp for tid.
Og jeg ender opp her.
Dette rommet, disse håndjernene.
Hva enn jeg gjør, hvor enn jeg drar,
finner noen meg til slutt, og det er alltid samme etterforsker.
Kanskje jeg skal be om lønnspålegg.
Ja, kanskje.
Om vi alltid ender opp her, har du sagt dette før.
Ja, det har jeg.
-Har jeg trodd deg? -Nei.
Så hvorfor gidde å si det igjen?
Fordi jeg ikke prøver å overbevise deg, betjent Dhillon.
Lucy,
jeg sier sannheten.
Jeg kan bevise det for deg.
Du kan bevise det for deg selv.
Det er ett spørsmål.
Lucy, tenk... nøye etter.
Hva er det verste du har opplevd?
Jeg holdt meg i live for deg.
I fengsel, alene i 25 år.
Ventet på at du skulle komme.
Det var de lengste 25 årene jeg har levd.
De tvang meg til å dele celle med et udyr som drepte kona og barnet sitt.
Sa det ikke var hans feil. Alkohol gjorde ham hissig.
Hissig!
Hva faen ser du på?
Jeg la ham til på listen.
Jeg la til mange navn.
Det er lett å begynne på nytt.
Trenger bare en glassbit eller et barberblad.
Men jeg holdt ut fengselet for deg.
Nå må du gjøre noe for meg.
Husk, Lucy.
Husk, og svar på spørsmålet.
Hva er det verste du har opplevd?
Mamma.
Lucy, hva er i veien?
Hun gjorde ikke... Hun er ikke... Hun...
Jeg forandret det.
-Jeg stoppet det. -Sett deg.
Du sa hva som var det verste som har skjedd med deg,
og jeg stoppet det for 30 år siden.
Jeg brøt meg inn i huset ditt
og fjernet tennstiften fra den gamle hagla til bestefaren din.
Moren din trakk av.
Hun var på randen...
...men hun fikk en ny sjanse.
Etter det fikk du et annerledes liv.
Lucy, vi må gå.
-Gi henne tid. -Hold kjeft.
Kom igjen. Du skal ikke være her.
Det er mye du ikke skal være. Dette er ikke ditt liv.
Unnskyld.
Lucy!
Åpne døra.
Lucy, åpne døra!
Du sa livet mitt var annerledes. Enn hva?
Alle liv du har levd. Du lager nye spor nå.
-Hvordan? -Jeg kan hjelpe deg å huske.
Du våkner bare om du kommer dit på egen hånd.
Og du må våkne, Lucy, for jeg har lovet.
Sist vi møttes, ba du meg om dette.
Vi visste ikke hvor annerledes livet ditt kom til å bli.
Du er ikke den du var.
Jeg var gift...
-Med Mike? -Nei.
-Så Isaac... -Han skal ikke være her.
-Det var derfor du prøvde å ta ham. -Nei!
Nei, det gjorde jeg ikke.
Det gjorde jeg ikke.
Det var ikke meg.
Gi meg skolissen din.
-Hæ? -Bare gi meg skolissen.
-Vær så snill. -Ikke!
Jeg vil bare vise deg noe.
Jeg skal ikke kvele deg med den. Vær så snill.
Hver knute er slutten på et liv
og begynnelsen på det neste.
Før trodde jeg det var en rett linje.
Du lever, du dør.
Sånn opplever jeg det.
Men jeg så ikke sammenhengen.
Når vi starter en ny omdreining, hva om det er akkurat det? En omdreining?
Det er et nytt liv, men langs samme kurve.
Jeg husker de gamle livene mine.
De er i fortiden min, men de skjer også i nåtiden.
Samtidig. Parallelt.
Og disse omdreiningene ligger så tett at de nesten er borte hverandre.
Det er derfor vi ser verden sånn den var før.
Du våkner om natten på grunn av et skudd som aldri gikk av.
Du ser ting som skjedde, og som ikke skjedde.
Du skulle ikke bo i det huset, Lucy.
Ikke Isaac heller.
Men Isaac er ikke som oss.
Han er ikke bundet til dette livet.
Der du ser ekko av tidligere omdreininger,
kan Isaac strekke seg ut og berøre dem.
Snakke med dem.
Noen ganger mister han balansen
og sklir fra ett liv til et annet.
Og forsvinner helt fra vår verden.
Men hvorfor Isaac?
Fordi han er et avvik, Lucy.
Han skal ikke eksistere.
Skal jeg skru den på for deg?
Eller ikke. Bare fortsett å stirre ut i rommet, du.
Kom hit.
Kom. Jeg skal fortelle en historie. Mamma sier du liker historier.
En gang spiste jeg middag med en jente som het Sonya.
Hun var pen, men kjedelig som faen.
Null humor.
Du ville ha likt henne.
Uansett. Omtrent halvveis gjennom måltidet
hørte jeg en herlig latter.
En kvinne drakk med vennene sine,
og hun lo så mye
at det kom Piña Colada ut av nesen hennes.
Vet du hva en Piña Colada er?
Folk drikker den i solen.
Det regnet ute, men hun brydde seg ikke.
Hun ville bare ha en drink med en paraply i.
Fordi det var gøy.
Sonya dro hjem i taxi.
Men jeg ble og snakket med damen med Piña Coladaen.
Og seks måneder senere giftet jeg meg med henne.
Og de neste tre årene lo vi sammen.
Det var mitt livs lykkeligste år.
Og så...
...kom du, og det var slutt.
Ingen flere Piña Coladaer, ikke mer latter.
Du ødela livene våre.
Vet du det?
Føler du noe som helst?
Det er som om det ikke er noen der.
Gå og lek et annet sted.
Det er noe viktig i alle menneskeliv
som krysser over fra én omdreining til den neste.
Isaac har ikke det. Han kan ikke.
Du vet hva jeg snakker om. Den gnisten av menneskelighet,
en ånd, en sjel.
Han kom fra ingenting og vil gå tilbake til ingenting.
Han er et skall.
Uten liv, uten kjærlighet.
Jeg vet du prøvde å elske ham frem, men det er umulig.
Det kommer ikke til å gå.
Han blir aldri glad i deg.
Han vil aldri føle glede.
Han blir aldri ekte.
TOMT BATTERI
Jeg vet du bryr deg om sønnen din,
men han er ikke grunnen til at du er her.
Jeg trodde nesten på deg.
Men du avslørte deg.
Hvordan det?
Sønnen min er glad i meg.
Har han noen gang sagt det?
Har du?
Tross all klokskapen, tross alle livene du visstnok har levd,
har du noen gang blitt elsket?
Har du elsket en annen?
Du er skallet, Gideon.
Sønnen min er mer ekte enn du noen gang kan bli.
Ha det, Lucy.
Vi sees snart.
Isaac?
Ny melding.
Mamma.
Pappa gjorde meg kald.
Jeg vil du skal komme hjem.
Vær så snill, mamma.
Jeg er glad i deg.
Mike?
Mike, hvor er Isaac?
Mike?
Mike, hvor er Isaac?
Du.
-Si hvor han er. -Unnskyld.
-Jeg dro tilbake etter ham. -Hva?
Jeg fant ham ikke.
Unnskyld.
-Ikke. -Lucy!
Isaac?
Isaac!
Betjent Chambers?
Fikk de alle ut?
Ser sånn ut.
De behandler moren for brannskader.
Er alt i orden?
Det er bare en følelse.
Déjà vu.
Tekst: Heidi Rabbevåg
Kreativ leder Gry Impelluso