‫פרק זה עוסק בסוגיות רגישות, כולל התאבדות.‬
‫יש לנקוט שיקול דעת בצפייה.‬
‫מתי יותר פעמים מכפי שאני זוכר.‬
‫מוות מהיר.‬
‫מוות איטי.‬
‫מוות כואב. מוות שליו.‬
‫בסוף, זו תמיד אותה ההרגשה.‬
‫שקיעה קרה אל תוך הלא-כלום.‬
‫אני כבר לא קיים.‬
‫ואז,‬
‫בהדרגה, חוש אחר חוש,‬
‫אני חוזר.‬
‫אתה אומר שאתה יכול לקום לתחייה?‬
‫לא. אף אחד לא יכול לקום לתחייה.‬
‫אבל כולנו חוזרים.‬
‫עמדת לספר לנו למה הרגת את אביך.‬
‫זה מה שאני עושה.‬
‫לא, אתה מושך זמן.‬
‫- אולי פשוט תתחיל מההתחלה? - אין התחלה, אין סוף.‬
‫החיים הם כמו תקליט שרוט שחוזר על עצמו שוב ושוב.‬
‫אבל אתה לא זוכר שכבר שמעת את השיר בעבר.‬
‫אז אתה ממשיך לרקוד.‬
‫ולשיר איתו. ללא מודעות.‬
‫אבל אתה לא.‬
‫כי אתה מיוחד.‬
‫למה אתה מיוחד, גדעון?‬
‫כי אני זוכר את השיר.‬
‫ואני יכול להזיז את המחט.‬
‫שעת השטן‬
‫כמעט הצלחת. זהו זה.‬
‫רק עוד קצת.‬
‫יצרנו נס.‬
‫בשם האב,‬
‫הבן,‬
‫ורוח הקודש.‬
‫אמן.‬
‫"יונה שהה שלושה ימים ושלושה לילות בבטן הלוויתן.‬
‫"וכל הזמן הזה, הוא התפלל לאלוהים והתחנן לסליחה.‬
‫"הוא הבטיח שלעולם לא ינסה להסתתר..."‬
‫גדעון, הוא בועט.‬
‫כאן.‬
‫אולי גדעון יוכל לכבות את הנר בשבילך.‬
‫אל תיגע.‬
‫גדעון!‬
‫לורנס, עצור!‬
‫גדעון, חזור הנה.‬
‫עכשיו.‬
‫"עירום יצאתי מרחם אמי, ועירום אשוב שמה.‬
‫"אדוני נתן ואדוני לקח;‬
‫"יהי שם אדוני מבורך."‬
‫זהו דבר האל.‬
‫נודה לאל.‬
‫בכנסייה,‬
‫אתה יושב בשקט ומפגין כבוד.‬
‫ידיים על השולחן.‬
‫הבכת את עצמך.‬
‫אני הבכתי את עצמי?‬
‫אתה זה שישב שם כל הערב וציטט מכתבי הקודש.‬
‫- אתה מבין שכולם לעגו לך? - לא, רק את והוא.‬
‫אז אסור לי לדבר עם גברים אחרים?‬
‫מותר לך לדבר עם מי שאת רוצה.‬
‫רק אל תנסי לפתות אותם בפני החברים שלי.‬
‫אתה שונא את זה, נכון? החברים שלך.‬
‫ג'יימס הוא חבר שלי. הוא רוצה לשוחח איתי.‬
‫הוא לא רוצה לדבר איתך, מוירה.‬
‫- הוא רוצה להפוך אותך לזונה שלו. - יופי.‬
‫אולי אני צריכה להיענות לו. ולהרגיש איך עושים את זה כראוי.‬
‫קדימה, תכה אותי!‬
‫תכה אותי!‬
‫בנים, תתנהגו יפה לאימא כשלא אהיה כאן.‬
‫גדעון, תטפל במלקולם.‬
‫תוודא שהוא מתנהג יפה.‬
‫לאן אתה הולך?‬
‫אימא אמרה שהפסדת את כל הכסף.‬
‫אימא לא מבינה.‬
‫אבל אבא יתקן את זה, כמו תמיד.‬
‫בסדר?‬
‫"'זה בשבילך', אמר הכלב הנחמד.‬
‫"'תודה' אמר תומאס.‬
‫"'עכשיו אני כבר לא צריך להיות עצוב.‬
‫"'כל עוד זה אצלי, אחשוב עליך ולעולם לא אהיה שוב בודד.'"‬
‫תקריא את זה שוב.‬
‫לאן אנחנו נוסעים?‬
‫אבא?‬
‫אנחנו צריכים להתפלל.‬
‫למה?‬
‫אימא צריכה שנתפלל על נשמתה.‬
‫בגלל מה שהיא עשתה.‬
‫מה אימא עשתה?‬
‫היא עשתה דבר רע מאוד.‬
‫נגד אבא.‬
‫נגד אלוהים.‬
‫אנחנו צריכים להתפלל.‬
‫שלושתנו.‬
‫תתפללו איתי.‬
‫ילדים טובים.‬
‫"יונה שהה שלושה ימים ושלושה לילות בבטן הלוויתן.‬
‫"וכל הזמן הזה, הוא התפלל לאלוהים והתחנן לסליחה."‬
‫אל תיגע.‬
‫גדעון!‬
‫"עירום יצאתי מרחם אמי, ועירום אשוב שמה.‬
‫"אדוני נתן ואדוני לקח;‬
‫"יהי שם אדוני מבורך."‬
‫אז אסור לי לדבר עם גברים אחרים?‬
‫מותר לך לדבר עם מי שאת רוצה.‬
‫רק אל תנסי לפתות אותם בפני החברים שלי.‬
‫"'עכשיו אני כבר לא צריך להיות עצוב.‬
‫"'כל עוד זה אצלי, אחשוב עליך‬
‫"'ולעולם לא אהיה שוב בודד.'"‬
‫יצרנו נס.‬
‫כאן.‬
‫אל תיגע.‬
‫גדעון!‬
‫לורנס, עצור!‬
‫גדעון, חזור הנה.‬
‫הוא לא רוצה לדבר איתך, מוירה.‬
‫- הוא רוצה להפוך אותך לזונה שלו. - יופי.‬
‫אולי אני צריכה להיענות לו. ולהרגיש איך עושים את זה כראוי.‬
‫ידעתי שאמי לא תבין את זה לעולם.‬
‫שאף אחד לא יבין.‬
‫אז ברחתי.‬
‫רחוק ככל שיכולתי.‬
‫לא היה לי לאן ללכת. לא היה מי שיטפל בי.‬
‫הייתי לבד.‬
‫לא הבנתי מה קורה.‬
‫או למה.‬
‫אבל בכל מחזור חיים למדתי עוד שיעור.‬
‫לא עבר זמן רב עד שמצאו אותי.‬
‫אנחנו רואים אותו.‬
‫אך בכל פעם שמצאו אותי...‬
‫לא!‬
‫התחלתי שוב.‬
‫בסדר.‬
‫אז, לדבריך, כל קו ההגנה שלך‬
‫מתבסס על האמונה שלך ב... מה בדיוק?‬
‫- גלגול נשמות? - הישנות.‬
‫אותו גוף, אותם חיים. זה לא קו הגנה.‬
‫זה הסבר. זו האמת.‬
‫תודה שהבהרת את זה. זה מועיל מאוד.‬
‫בבקשה, אל תעשה את זה.‬
‫אתה רוצה לשלוח אותי להערכה פסיכולוגית.‬
‫זו טעות.‬
‫כשנכנסתי לכאן הערב, אמרת שכבר נפגשנו.‬
‫זה היה בחיים האלו או בחיים אחרים?‬
‫אם זה היה בחיים האלו, היית זוכרת אותי.‬
‫אז כל זה קרה כבר?‬
‫- לא בדיוק. - לוסי.‬
‫אתה משנה דברים.‬
‫אתה אומר שכך אתה מצליח לשרוד?‬
‫כי אתה יודע מה עומד לקרות?‬
‫על פי רוב.‬
‫אני מסתתר רק במקום שבו לא ימצאו אותי.‬
‫אני גונב רק אם לא יתפסו אותי.‬
‫אני נלחם רק כשאני יודע שאנצח.‬
‫סרקנו את הדירה שלך שליד המסילה.‬
‫מצאנו כסף מזומן.‬
‫בערך 13,000 ליש"ט.‬
‫- גנבת אותו? - לא.‬
‫אם אני עובר את גיל 18, אני כבר לא צריך לגנוב.‬
‫למה?‬
‫אני יודע לבחור את הסוס המנצח.‬
‫אוולין!‬
‫לא תאמינו! ניצח בפער של אורך גוף עם סיכויים של 1:50.‬
‫התפוצץ להם צמיג בסיבוב.‬
‫כולם היו מתים.‬
‫הורים, שני ילדים.‬
‫לא יכולתי לעזור להם.‬
‫לא בחיים האלה.‬
‫אבל זה לא היה חשוב.‬
‫משפחה בת ארבע נפשות בתאונה קטלנית‬
‫זה לא היה חשוב כי ידעתי.‬
‫ידעתי למה זה קורה לי.‬
‫ידעתי למה פגשתי את הילדה הקטנה בפארק.‬
‫ידעתי למה חזיתי במותה.‬
‫למה זיכרונותיי נשארו איתי בכל מחזור חיים.‬
‫זכרתי את המשפחה הזו. לקחתי את שמותיהם איתי לקבר.‬
‫ועכשיו, בכל מחזור חיים חדש, אני מוצא אותם שוב.‬
‫אני הולך לביתם בבוקר התאונה,‬
‫ומוודא שהמכונית לא תצא מהחניה.‬
‫אתה חושב שאתה מציל אנשים?‬
‫אני יודע שכן.‬
‫ובכל מחזור חיים חדש, אני לומד עוד קצת‬
‫על מהות הסבל.‬
‫כשאני שומע על טרגדיה, אני כותב את מה שקרה.‬
‫איפה, מתי, למי.‬
‫השריפה פרצה עקב תקלה חשמלית‬
‫במייבש כביסה חדש לגמרי, שגרמה לו להתחמם יותר מדי בלילה.‬
‫היצרן הבטיח ללקוחות...‬
‫ומתקן את זה במחזור החיים הבא שלי.‬
‫ומה שמוזר הוא,‬
‫שגם כשאני מונע שריפה, אני עדיין מריח את העשן.‬
‫שריפות בבתים. תאונות דרכים.‬
‫אם אתה באמת רואה את העתיד, למה לא מנעת את אירועי ה-11.9?‬
‫איך? בשיחת טלפון?‬
‫שווה לנסות.‬
‫תאמין לי, לא שווה. אני לא יכול למנוע את אירועי ה-11.9.‬
‫עדיין לא.‬
‫אך מנעתי את אירועי ה-12.7.‬
‫- מה קרה ב-12.7? - בדיוק.‬
‫אז אתה בעצם גיבור?‬
‫לא אמרתי את זה.‬
‫מצאנו פורנו ילדים במחשב הנישא שלך.‬
‫הוא לא היה שלי.‬
‫- לא? - גנבתי אותו מהרולד סלייד.‬
‫חשבתי שאם אצליח להביא אותו לאנשים הנכונים, יעצרו אותו.‬
‫יכלאו אותו לפני...‬
‫אבל לא עשית את זה.‬
‫לא. כי שיניתי את דעתי.‬
‫- למה? - כי ראיתי מה היה בו.‬
‫הסתכלתי אל תוך נשמתו, וראיתי שם רק זוהמה.‬
‫ואז ידעתי שהוא חייב למות.‬
‫חזרת לביתו ורצחת אותו.‬
‫מחקת את שמו מהרשימה שלך.‬
‫פשוטו כמשמעו, כך מסתבר.‬
‫זה נמצא במעיל שלך כשנעצרת.‬
‫יש כאן שמות, תאריכים מהעבר, ההווה והעתיד.‬
‫קשה לקרוא את זה.‬
‫אתה צריך לשפר את כתב היד שלך.‬
‫רשמתי לפניי.‬
‫זה העניין.‬
‫כשקנית את הספר הזה, הדפים היו ריקים.‬
‫נכון.‬
‫אתה אומר שכשקורה משהו, אתה כותב אותו.‬
‫בוא נניח... שאתה באמת חווה "הישנות".‬
‫בהישנות הבאה, הדפים האלה שוב ריקים.‬
‫הרשימות לא יכולות לעבור איתך אל מחזור החיים הבא.‬
‫אז למה אתה טורח לכתוב?‬
‫כדי לשחזר.‬
‫כשאני מתחיל מחדש, יש ברשותי רק זיכרונות.‬
‫אז אני מקיף את עצמי בפרטים.‬
‫אני לומד את הרוע של העולם כמו מילים של שיר.‬
‫כשאני קונה את הספר, אני ממלא אותו בכל מה שאני צריך לזכור,‬
‫וכשאני מגלה מידע חדש,‬
‫אני מוסיף אותו.‬
‫עבור לדף האחרון.‬
‫אני מכיר אותך, הבלש דילון.‬
‫אני צריך שתבין את זה.‬
‫אני יודע בדיוק מה אתה חושב.‬
‫אני יודע מה תעשה ומה תאמר.‬
‫כשהצגת את הספר הזה,‬
‫ידעתי שאתה עומד למתוח ביקורת על כתב היד שלי.‬
‫האומנם?‬
‫תראה בעצמך.‬
‫כך טוב יותר, בלש?‬
‫רוצה גם?‬
‫- לא, אני רוצה להיכנס בחזרה. - הוא משחק איתנו משחק.‬
‫אז תשחק בחזרה.‬
‫אנחנו חייבים לשתף איתו פעולה. רק כך נגיע אל האמת.‬
‫לדעתך הוא אומר את האמת?‬
‫לדעתי הוא אומר את האמת כפי שהוא רואה אותה.‬
‫הוא הרג את אביו כדי לא ליהרג על ידו.‬
‫הוא הרג את סלייד כדי שלא ירצח את הילדות ההן.‬
‫הוא חטף את הבן שלי, ראבי. האם הוא...‬
‫מה?‬
‫האם הוא חשב שמישהו עומד לפגוע באייזק?‬
‫גדעון הוזה, אבל הוא לא סדיסט.‬
‫הוא חושב שהמעשים שלו מוצדקים.‬
‫לכן הוא עושה אותם. הוא חושב שהוא מציל אנשים.‬
‫אם הוא מנסה להציל את אייזק, אני חייבת לדעת למה.‬
‫אני חייבת להבין מה זה אומר.‬
‫זה אומר שג'ונה טיילור עדיין חי.‬
‫אתה לא פוחד?‬
‫אתה משחק לפעמים מחבואים?‬
‫הרבה אנשים יחפשו אותך. אל תניח להם למצוא אותך.‬
‫אני לוקח אותך למקום מסתור.‬
‫למקום בטוח.‬
‫שבו איש לא יפגע בך.‬
‫אתה יכול לבטוח בי.‬
‫אתה לא מכיר אותי, אבל אני אדם טוב.‬
‫אני אדם טוב.‬
‫לעולם לא תמצאו אותו.‬
‫בקול רם יותר, מר שפרד.‬
‫לעולם לא תמצאו אותו.‬
‫ביום שלישי, שלושה בפברואר 2009, נסעת לבית בסטיבנפורט,‬
‫שם חטפת את ג'ונה אדוארד טיילור בעת ששיחק בגינה האחורית.‬
‫אמרת שאתה מציל אנשים.‬
‫ספר לנו איך הצלת אותו.‬
‫קשה לעשות דבר טוב כשאנשים מכנים אותך מפלצת.‬
‫כשאתה היחיד שמבין שהעולם מלא במפלצות.‬
‫הן פשוט אף פעם לא נראות כפי שאתה מדמיין.‬
‫הוריו של ג'ונה התכוונו להרוג אותו‬
‫ולקבור אותו בקבר מאולתר.‬
‫לאן לקחת אותו?‬
‫הוא עם מישהי שאני סומך עליה.‬
‫היא שומרת עליו.‬
‫מטפלת בו.‬
‫למה?‬
‫למה שהיא תסכים לשמור על ילד חטוף‬
‫אם היא יודעת שכל המדינה מחפשת אחריו?‬
‫הסברתי מה יקרה אם הוא יחזור הביתה.‬
‫והיא מאמינה לך?‬
‫- כן. - למה?‬
‫כי גרמתי לה להתעורר.‬
‫החיים שלנו הם כמו עקבות בשלג.‬
‫וכשאנו חיים אותם שוב,‬
‫אנחנו צועדים בעקבות שהשארנו בעבר.‬
‫אבל אם הנתיב שלך משתנה, אין שום עקבות.‬
‫ואז אתה נאלץ לבוסס בתוך אבקה סמיכה.‬
‫לאנשים מסוימים זה קשה.‬
‫אוולין הייתה אמורה למות‬
‫בתאונת דרכים בחמישה בספטמבר, 1977,‬
‫אבל זה לא קרה.‬
‫משפחתה המשיכה בחייה,‬
‫אבל אוולין...‬
‫היא חשה שמשהו השתנה.‬
‫חלק ממנה תמיד יזכור את התאונה.‬
‫היא התחילה לראות דברים שלא קיימים.‬
‫דוגמאות שונות של הטפטים.‬
‫צללים ללא משקל שחולפים בחדר.‬
‫ואנשים.‬
‫רוחות.‬
‫שנכנסות ויוצאות מהמציאות שלה.‬
‫רגע אחד נמצאות כאן, ורגע אחר כך נעלמות.‬
‫הבנתי שהיא ראתה את העולם כפי שהיה בעבר.‬
‫את העקבות שאחרים השאירו.‬
‫כל שינוי יוצר אדוות.‬
‫והאדוות האלה הלכו איתה לכל מקום.‬
‫בגיל 19 היא התאשפזה ביוזמתה בבית חולים פסיכיאטרי.‬
‫שחררתי אותה משם.‬
‫עזרתי לה להשלים עם השיבושים במציאות שלה.‬
‫מצאנו לה בית ישן, שאליו האדוות לא הגיעו.‬
‫ועם הזמן, היא הצליחה למצוא היגיון בזיכרונותיה.‬
‫אז היא כמוך?‬
‫בהרבה מובנים, כן.‬
‫ובכל תקופת חיים, הזיכרונות שלה חוזרים.‬
‫אז היא יודעת מה עליה לעשות.‬
‫אבל היא מעולם לא יכלה לסבול את האדוות.‬
‫ולכן היא תמיד עברה אל אותו בית.‬
‫כדי להתרחק מהעולם.‬
‫כדי ליצור דפוסים מוכרים ולחזור עליהם.‬
‫בלי רוחות, בלי צללים.‬
‫רק חברתו של ילד קטן ואבוד.‬
‫איפה הבית?‬
‫לעולם לא תמצא אותו.‬
‫מעולם לא מצאת.‬
‫אתה נהנה מזה, נכון?‬
‫הכוח הזה, הידע הזה.‬
‫אני נהנה לעזור לאנשים, להפוך את העולם למקום טוב יותר.‬
‫אך זה לא תמיד פשוט כל כך.‬
‫אם לשניים בהיריון נרצחה בדקירות על רקע חובות סמים‬
‫תפסיק עם זה, גבר. אנחנו אמורים להיות כאן בשקט.‬
‫מה זה?‬
‫אין כאן דרייב-ת'רו מזוין!‬
‫תסתלק מכאן, גבר.‬
‫תסתלק!‬
‫איידן סטנר דקר למוות אישה הרה בגלל חובות הסמים של החבר שלה.‬
‫אם הוא ימות, היא תחיה.‬
‫זו העסקה.‬
‫אני יודע שזה צודק.‬
‫אבל אני עדיין לא יכול להסתכל לו בעיניים.‬
‫לעזאזל!‬
‫לא הרגת את איידן סטנר.‬
‫והקורבן שלו לא היה אישה הרה.‬
‫לא. כי כשהחבר שלך פתח במלחמה נגד הסוחרים ההם, הכול השתנה.‬
‫לא הצלחתי לעקוב אחר הכאוס. אני מצטער.‬
‫באמת?‬
‫אתה תפגוש את החבר שלך שוב.‬
‫ביום מן הימים.‬
‫המוות הוא לא סוף הסיפור.‬
‫הוא רק סימן פיסוק.‬
‫סימן פיסוק? כך אתה תופס אותו?‬
‫כך אתה מצדיק את ההרג?‬
‫אין הצדקה.‬
‫בכל פעם שאני נוטל חיים, אני מתאבל על חלק ממני שמת.‬
‫אספר זאת למשפחות הקורבנות. זה ייגע ללבן.‬
‫- אינני מי שאתה חושב שאני. - לא.‬
‫אני מבין. אתה שונא לרצוח.‬
‫זה מגעיל אותך.‬
‫עינויים, מצד שני...‬
‫ראיתי מה עשית לקונור לרסון לפני שירית בו בגב.‬
‫- הוא אונס חמש נשים. - לרסון לא אנס אף אחת.‬
‫כן, כי עצרתי אותו.‬
‫כי מנעתי את זה!‬
‫למה לענות? למה לא סתם להרוג אותו?‬
‫זה לא היה עינוי.‬
‫מה זה היה?‬
‫זה היה ניסוי.‬
‫פחד יכול לשנות את טבעו של האדם.‬
‫והפחד עובר בין תקופות החיים.‬
‫תארו לעצמכם שיכולתם לגרום לרוצח לפחד מדם‬
‫או לאנס להיגעל ממין.‬
‫מה הקטע?‬
‫היי!‬
‫אין לזה סוף.‬
‫ההישנות הנצחית הזו, כל המוות, כל הסבל...‬
‫לא משנה מה אעשה, זה חוזר על עצמו.‬
‫אבל אם אצליח לשנות אדם מבפנים, ללחוץ על מתג,‬
‫אז יש תקווה.‬
‫תקווה לקורבנות שלו?‬
‫תקווה בשבילי.‬
‫הבעיה היחידה היא שתמיד נגמר לי הזמן.‬
‫ואני תמיד מגיע לכאן.‬
‫לחדר הזה, באזיקים האלה.‬
‫לא משנה מה אעשה, לאן אלך,‬
‫מישהו מוצא אותי לבסוף, וזה תמיד אותו הבלש.‬
‫אולי אני צריך לבקש העלאה.‬
‫כן, אולי.‬
‫אם אנחנו תמיד מגיעים לכאן, כבר סיפרת לי זאת בעבר.‬
‫נכון.‬
‫- ואני האמנתי לך? - לא.‬
‫אז למה לטרוח לספר אותו שוב?‬
‫כי לא אותך אני מנסה לשכנע, בלש דילון.‬
‫לוסי,‬
‫אני דובר אמת.‬
‫ואני יכול להוכיח לך.‬
‫את יכולה להוכיח את זה לעצמך.‬
‫יש רק שאלה אחת.‬
‫לוסי, תחשבי טוב.‬
‫מה הדבר הגרוע ביותר שאי פעם קרה לך?‬
‫בשבילך נשארתי בחיים.‬
‫כלוא, בודד, במשך 25 שנים.‬
‫חיכיתי שתחזרי.‬
‫אלו היו 25 השנים הארוכות ביותר שחייתי.‬
‫נאלצתי לחלוק תא עם איזו חיה שרצח את אשתו ובתו.‬
‫הוא אמר שזו לא אשמתו. יש לו מזג חם בגלל השתייה.‬
‫מזג חם!‬
‫על מה אתה מסתכל?‬
‫הוספתי את שמו לרשימה.‬
‫הוספתי שמות רבים.‬
‫לא קשה לי להתחיל מההתחלה.‬
‫אני צריך רק חתיכת זכוכית או סכין גילוח.‬
‫אבל התאמצתי. התעניתי בכלא בשבילך.‬
‫עכשיו אני צריך שתעשי משהו בשבילי.‬
‫תיזכרי, לוסי.‬
‫תיזכרי, ותעני על השאלה.‬
‫מה הדבר הגרוע ביותר שאי פעם קרה לך?‬
‫אימא.‬
‫לוסי, מה קרה?‬
‫לא, היא לא...‬
‫שיניתי את זה.‬
‫- מנעתי את זה. - שב.‬
‫סיפרת לי על הדבר הגרוע ביותר שקרה לך.‬
‫ולפני 30 שנים, מנעתי אותו.‬
‫פרצתי לביתך,‬
‫הסרתי את הנוקר מרובה הציד הישן של סבך.‬
‫אמך לחצה על ההדק.‬
‫היא הגיעה לקצה...‬
‫אבל קיבלה הזדמנות שנייה.‬
‫אחרי זה, חיית חיים שונים לגמרי.‬
‫לוסי, צריך ללכת.‬
‫- חכה רגע. - שתוק!‬
‫קדימה, את לא אמורה להיות כאן.‬
‫יש הרבה דברים שאת לא אמורה להיות. אלו לא החיים שלך.‬
‫מצטערת.‬
‫לוסי!‬
‫פתחי את הדלת.‬
‫לוסי, פתחי את הדלת.‬
‫אמרת שהחיים שלי שונים. שונים ממה?‬
‫שונים מכל תקופות החיים שעברת. עכשיו את יוצרת עקבות חדשות.‬
‫- איך? - אני יכול לעזור לך להיזכר.‬
‫אבל תתעוררי רק אם תגיעי לשם בכוחות עצמך.‬
‫ואנחנו חייבים להעיר אותך, לוסי, כי הבטחתי.‬
‫בפעם האחרונה שנפגשנו, ביקשת שאעשה את זה.‬
‫לא הבנו עד כמה החיים שלך ישתנו.‬
‫את לא מי שהיית.‬
‫הייתי נשואה...‬
‫- למייק? - לא.‬
‫- אז, אייזק... - הוא לא אמור להיות כאן.‬
‫- לכן ניסית לקחת אותו. - לא!‬
‫לא, לא ניסיתי.‬
‫לא, לוסי.‬
‫לא חטפתי אותו.‬
‫תני לי את שרוך הנעל שלך.‬
‫- מה? - בבקשה, פשוט תני לי את השרוך.‬
‫- בבקשה. - לוסי, לא!‬
‫אני רק רוצה להראות לך משהו.‬
‫לא אחנוק אותך בעזרתו. בבקשה.‬
‫כל קשר הוא סופה של תקופת חיים אחת.‬
‫ותחילתה של התקופה הבאה.‬
‫בעבר חשבתי זה קו ישר.‬
‫אתה חי, אתה מת.‬
‫כך אני חוויתי את זה.‬
‫אבל לא ראיתי את התמונה השלמה.‬
‫מה אם, כשאנחנו מתחילים לולאה חדשה, זה בדיוק מה שזה, לולאה?‬
‫אלו חיים חדשים, אבל הם נעים באותו המעגל.‬
‫אני זוכר את החיים הקודמים שלי.‬
‫הם שייכים לעבר, אבל הם גם קורים בהווה שלי.‬
‫בו זמנית ובמקביל.‬
‫והלולאות האלו, הן כרוכות בצורה כה הדוקה שהן כמעט נוגעות זו בזו.‬
‫ולכן אנחנו מקבלים הצצות אל העולם כפי שהיה בעבר.‬
‫את מתעוררת בלילה לשמע ירייה שמעולם לא נורתה.‬
‫מרדית‬
‫את רואה דברים שהיו, ושלא היו.‬
‫לא היית אמורה לגור בבית הזה, לוסי.‬
‫וגם אייזק לא.‬
‫אבל אייזק הוא לא כמונו.‬
‫הוא לא קשור לחיים האלה.‬
‫הדים מלולאות קודמות, שאת יכולה לראות,‬
‫אייזק יכול להושיט יד ולגעת בהם.‬
‫לשוחח איתם.‬
‫לפעמים, הוא מאבד את שיווי המשקל,‬
‫ומחליק מתקופת חיים אחת לאחרת.‬
‫ונעלם לחלוטין מהעולם שלנו.‬
‫אבל למה? למה אייזק?‬
‫כי הוא אנומליה, לוסי.‬
‫הוא לא אמור להיות קיים.‬
‫רוצה שאפעיל אותה בשבילך?‬
‫או שלא. פשוט תמשיך לבהות בחלל.‬
‫בוא לכאן.‬
‫בוא. אספר לך סיפור. אימא אומרת שאתה אוהב סיפורים.‬
‫לפני שנים רבות, יצאתי לארוחת ערב עם בחורה בשם סוניה.‬
‫היא יפה, רק משעממת בטירוף.‬
‫אפס חוש הומור.‬
‫אתה היית מחבב אותה.‬
‫לא משנה. בערך באמצע הארוחה,‬
‫שמעתי צחוק מדהים‬
‫של אישה ששתתה עם חבריה‬
‫וצחקה כל כך חזק‬
‫שהפינה קולדה יצאה לה מהאף.‬
‫אתה יודע מה זה פינה קולדה?‬
‫אנשים שותים את זה בשמש.‬
‫בחוץ ירד גשם, אבל לא היה לה אכפת.‬
‫היא רק רצתה משקה עם מטרייה.‬
‫כי זה היה כיף.‬
‫סוניה חזרה הביתה במונית.‬
‫אבל אני נשארתי, ושוחחתי עם הגברת עם הפינה קולדה.‬
‫וכעבור שישה חודשים, התחתנתי איתה.‬
‫ואז, במשך שלוש השנים הבאות, צחקנו יחד.‬
‫והן היו השנים המאושרות בחיי.‬
‫ואז...‬
‫אתה הגעת, וזה נגמר.‬
‫אין יותר פינה קולדה, אין יותר צחוק.‬
‫הרסת לנו את החיים.‬
‫אתה יודע את זה?‬
‫אתה מרגיש משהו?‬
‫זה כאילו אין אף אחד בפנים.‬
‫לך לשחק במקום אחר.‬
‫יש דבר מה חיוני בכל חיים אנושיים,‬
‫שעובר מלולאה אחת לזו שאחריה.‬
‫לאייזק זה חסר. הוא לא יכול.‬
‫את יודעת על מה אני מדבר. הניצוץ של האנושיות,‬
‫רוח, נשמה.‬
‫הוא בא מלא-כלום, הוא יחזור אל לא-כלום.‬
‫הוא קליפה.‬
‫חסר חיים, חסר אהבה.‬
‫ניסית להחיות אותו באמצעות אהבה, אבל זה בלתי אפשרי.‬
‫זה לא יצליח.‬
‫הוא לעולם לא יאהב אותך.‬
‫הוא לעולם לא יחוש שמחה.‬
‫הוא לעולם לא יהיה אמיתי.‬
‫מייק‬
‫סוללה ריקה‬
‫אני יודע שאת דואגת לבנך,‬
‫אך לא הוא הסיבה האמיתית לכך שאת כאן.‬
‫כמעט גרמת לי להאמין.‬
‫אבל הסגרת את עצמך.‬
‫איך?‬
‫בני אוהב אותי.‬
‫הוא אמר את זה אי פעם?‬
‫האם אתה אמרת?‬
‫עם כל החוכמה שלך, עם כל החיים שלכאורה חיית,‬
‫האם היית אהוב אי פעם?‬
‫האם אהבת פעם מישהו אחר?‬
‫אתה הקליפה, גדעון.‬
‫בני אמיתי יותר ממה שאי פעם תקווה להיות.‬
‫להתראות, לוסי.‬
‫ניפגש בקרוב.‬
‫אייזק?‬
‫יש לך הודעה חדשה.‬
‫אימא.‬
‫אבא עשה שיהיה לי קר.‬
‫אני רוצה שתחזרי הביתה.‬
‫בבקשה תחזרי הביתה, אימא.‬
‫אני אוהב אותך.‬
‫מייק?‬
‫מייק, איפה אייזק?‬
‫מייק?‬
‫מייק, איפה אייזק?‬
‫היי!‬
‫- איפה הוא? - אני מצטער.‬
‫- חזרתי פנימה כדי להוציא אותו. - מה?‬
‫לא מצאתי אותו.‬
‫אני מצטער.‬
‫- לא! - לוסי!‬
‫אייזק?‬
‫אייזק!‬
‫בלשית צ'יימברס?‬
‫הוציאו את כולם?‬
‫כך זה נראה.‬
‫מטפלים בכוויות של האם.‬
‫הכול בסדר, גברתי?‬
‫זה שום דבר, רק הרגשה.‬
‫דז'ה-וו.‬
‫תרגום כתוביות: הגר עידן‬
‫בקרת כתוביות שקד הרטמן‬