Sisältövaroitus: Jakson aiheena itsemurha.
Ei suositella herkimmille katsojille.
Olen kuollut useammin kuin muistan.
Nopeasti.
Hitaasti.
Tuskaisasti. Rauhaisasti.
Lopussa tuntuu aina samalta.
Kylmä laskeutuminen tyhjyyteen.
Lakkaan olemasta.
Sitten,
vähitellen, aisti kerrallaan,
palaan takaisin.
Pystytkö siis nousemaan kuolleista?
En. Ei kukaan pysty.
Mutta me kaikki palaamme.
Olit kertomassa, miksi tapoit isäsi.
Sitähän minä teen.
Ei, sinä viivyttelet.
-Voisitko aloittaa alusta? -Ei ole alkua, eikä loppua.
Elämä on naarmuuntunut levy, joka pyörii aina vain.
Eikä muista, että kappaleen on kuullut jo aiemmin.
Joten sitä vain tanssii.
Laulaa mukana. Autuaan tietämättömänä.
Paitsi sinä.
Sillä sinä olet erityinen.
Mikä tekee sinusta erityisen, Gideon?
Muistan kappaleen.
Ja voin liikuttaa neulaa.
Melkein valmista. Hyvä.
Vielä vähän.
Teimme ihmeen.
Isän
ja Pojan
ja Pyhän Hengen nimeen.
Aamen.
"Ja Joona oli kalan sisässä kolme päivää ja kolme yötä.
"Ja Joona rukoili Herraa, Jumalaansa, kalan sisässä.
"Hän lupasi, ettei enää yrittäisi piiloutua..."
Hän potkii, Gideon.
Kokeile.
Ehkä Gideon voi puhaltaa kynttilän puolestasi.
Älä koske.
Gideon!
Lawrence, lopeta!
Tule tänne!
Nyt heti.
"Alastonna minä tulin äitini kohdusta, ja alastonna minä sinne palajan.
"Herra antoi, ja Herra otti;
"kiitetty olkoon Herran nimi."
Tämä on Herran sana.
Kiitos Jumalalle.
Kirkossa ollessasi
istut paikallasi ja osoitat kunnioitusta.
Kädet pöydälle.
Nolasit itsesi.
Minäkö nolasin?
Sinähän siellä istuit siteeraamassa Raamattua koko illan.
-Tajuatko, että kaikki nauroivat sinulle? -Eivät, vain te kaksi.
Enkö saa enää puhua muille miehille?
Puhu kenelle haluat.
Kunhan et houkuttele heitä sänkyyn ystävieni edessä.
Sitähän sinä vihaat, eikö? Ystäviäsi.
James on ystäväni. Hän haluaa jutella kanssani.
Hän ei halua jutella, Moira.
-Hän haluaa tehdä sinusta huoransa. -Hyvä.
Ehkä pitäisikin kokeilla, miltä tuntuu tehdä se kunnolla.
Anna mennä, lyö!
Lyö minua!
Olkaa pojat kilttejä äidillenne poissa ollessani.
Huolehdi Malcolmista, Gideon.
Katso, että hän käyttäytyy.
Minne sinä menet?
Äiti sanoi, että menetit rahat.
Äiti ei ymmärrä.
Mutta isä korjaa tilanteen, kuten aina.
Onko selvä?
"'Tämä on sinulle', kiltti koira sanoi.
"'Kiitos', Thomas sanoi.
"'Minun ei tarvitse enää olla surullinen.
"'Niin kauan kuin minulla on tämä, ajattelen sinua enkä enää ole yksinäinen."
Lue se uudestaan.
Minne me menemme?
Isä?
Meidän on rukoiltava.
Miksi?
Meidän on rukoiltava äitinne puolesta.
Hänen tekonsa vuoksi.
Mitä äiti teki?
Todella pahan teon.
Isää vastaan.
Jumalaa vastaan.
Meidän on rukoiltava.
Kaikkien kolmen.
Rukoilkaa kanssani.
Hyvät pojat.
"Ja Joona oli kalan sisässä kolme päivää ja kolme yötä.
"Ja Joona rukoili Herraa, Jumalaansa, kalan sisässä."
Älä koske.
Gideon!
"Alastonna minä tulin äitini kohdusta, ja alastonna minä sinne palajan.
"Herra antoi, ja Herra otti;
"kiitetty olkoon Herran nimi."
Enkö saa enää puhua muille miehille?
Puhu kelle haluat.
Kunhan et houkuttele heitä sänkyyn ystävieni edessä.
"'Minun ei tarvitse enää olla surullinen.
"'Niin kauan kuin minulla on tämä, ajattelen sinua
"enkä enää ole yksinäinen."
Teimme ihmeen.
Kokeile.
Älä koske.
Gideon!
Lawrence, lopeta!
Tule tänne!
Hän ei halua jutella, Moira.
-Hän haluaa tehdä sinusta huoransa. -Hyvä.
Ehkä pitäisikin kokeilla, miltä tuntuu tehdä se kunnolla.
Tiesin, ettei äiti ymmärtäisi.
Kukaan ei.
Joten karkasin.
Mahdollisimman kauas.
Minulla ei ollut paikkaa, minne mennä. Kukaan ei huolehtinut minusta.
Olin yksin.
En ymmärtänyt, mitä tapahtui.
Tai miksi.
Mutta jokainen elämä opetti jotakin.
Minut löydettiin aina nopeasti.
Näemme hänet.
Aina, kun minut löydettiin...
Ei!
Aloitin alusta.
Selvä.
Eli koko puolustuksesi
nojaa siihen, että uskot... Niin, mihin?
-Uudelleensyntymiseenkö? -Toistoon.
Sama ruumis, sama elämä. Ei se ole puolustus.
Se on selitys. Se on totuus.
Kiitos selvennyksestä. Hyvin valaisevaa.
Älä.
Haluat lähettää minut psykologiseen arviointiin.
Se olisi virhe.
Kun tulin tänne, sanoit, että olimme jo tavanneet.
Oliko se tässä elämässä vai toisessa?
Jos se olisi tässä elämässä, muistaisit minut.
Onko tämä kaikki tapahtunut ennenkin?
-Ei varsinaisesti. -Lucy.
Sinä muutat asioita.
Niinkö sinä siis selviydyt hengissä?
Koska tiedät, mitä seuraavaksi tapahtuu?
Suurimmaksi osaksi.
Piiloudun sinne, mistä minua ei löydetä.
Varastan vain, kun en jää kiinni.
Taistelen vain, kun tiedän voivani voittaa.
Kävimme läpi paikkasi radan varrelta.
Löysimme käteistä.
Noin 13 000 puntaa.
-Onko se varastettua? -Ei.
Kun näytän 18-vuotiaalta, minun ei tarvitse varastaa.
Miksi niin?
Olen hyvä arvaamaan voittajan.
Evelyn!
Voitteko uskoa? Ylivoimainen voitto.
Yksi renkaista räjähti mutkassa.
Kaikki kuolivat.
Vanhemmat ja kaksi lasta.
En voinut auttaa heitä.
En siinä elämässä.
Sillä ei ollut väliä.
PERHE KUOLEE KOLARISSA
Sillä ei ollut väliä, koska tiesin.
Tiesin, miksi näin tapahtui minulle.
Tiesin, miksi tapasin sen tytön puistossa.
Tiesin, miksi todistin hänen kuolemansa.
Miksi muistot seurasivat minua elämästä toiseen.
Muistin sen perheen. Vein heidän nimensä hautaan.
Ja nyt löydän heidät joka elämästä uudelleen.
Menen heidän talolleen kolariaamuna
ja varmistan, etteivät he lähde ajamaan.
Luuletko pelastavasi ihmisiä?
Tiedän sen.
Joka elämässä opin vähän lisää
kärsimyksen luonteesta.
Kun kuulen jostain tragediasta, kirjoitan sen muistiin.
Missä, milloin, kenelle.
Tulipalo johtui sähköviasta,
joka sai uuden kuivausrummun ylikuumenemaan yöllä.
Valmistaja vakuuttaa asiakkaille...
Seuraavassa elämässä korjaan asian.
Outo juttu on,
että vaikka estäisin tulipalon, haistan silti savun.
Tulipaloja. Kolareita.
Jos näet tulevaisuuteen, mikset estänyt 9/11-iskuja?
Miten? Soittamalla jonnekin vai?
Kannattaisi yrittää.
Ei onnistu. En pysty estämään iskuja.
En vielä.
Mutta estin 7/12-iskut.
-Mikä on 7/12? -Nimenomaan.
Oletko siis sankari?
En väittänyt niin.
Löysimme kannettavaltasi lapsipornoa.
Kone ei ollut minun.
-Eikö? -Varastin sen Harold Sladelta.
Yritin saada koneen oikeille ihmisille, jotta Slade pidätettäisiin.
Vankilaan ennen kuin...
Mutta et tehnyt niin.
En. Muutin mieleni.
-Miksi? -Näin, mitä koneella oli.
Katsoin hänen sieluunsa ja näin pelkkää pahaa.
Sen jälkeen tiesin, että hänen oli kuoltava.
Menit hänen talolleen ja murhasit hänet.
Ruksit hänen nimensä listaltasi.
Ihan kirjaimellisesti.
Tämä löytyi takkisi taskusta.
Meillä on nimiä, päivämääriä, mennyttä, nykyhetkeä ja tulevaa.
Tästä saa tuskin selvää.
Käsialassasi on parantamisen varaa.
Pidän mielessä.
Juttu on näin.
Kun ostit tämän kirjan, sivut olivat tyhjiä.
Niin olivat.
Sanoit kirjoittavasi tapahtumat muistiin.
Ajatellaan, että elämäsi tosiaan "toistuu".
Kun se toistuu seuraavan kerran, sivut ovat tyhjiä.
Muistiinpanosi eivät voi seurata sinua.
Miksi vaivaudut kirjoittamaan mitään?
Kertauksen vuoksi.
Kun aloitan alusta, minulla on vain muistoni.
Ympäröin itseni jokaisella yksityiskohdalla.
Opettelen pahuutta kuin laulunsanoja.
Kun ostan tämän kirjan, täytän sen kaikella, mitä pitää muistaa.
Kun saan uutta tietoa,
lisään sen mukaan.
Ota esiin viimeinen sivu.
Tunnen sinut, etsivä Dhillon.
Sinun on ymmärrettävä se.
Tiedän, mitä ajattelet.
Tiedän, mitä aiot tehdä ja sanoa.
Kun näytit kirjan,
tiesin, että antaisit palautetta käsialastani.
Näinkö on?
Katso itse.
ONKO NYT PAREMPI, ETSIVÄ?
Otatko sinä?
-Haluan mennä takaisin. -Hän pelaa kanssamme.
Pelaa sitten mukana.
Meidän täytyy myötäillä häntä. Vain siten saamme totuuden.
Puhuuko hän totta?
Hän kertoo totuuden sellaisena kuin näkee sen.
Hän tappoi isänsä estääkseen tätä tappamasta itseään.
Hän tappoi Sladen estääkseen tätä tappamasta niitä tyttöjä.
Kun hän vei poikani...
Mitä?
Ajatteliko hän, että joku satuttaisi Isaacia?
Gideon on harhainen, mutta ei sadistinen.
Hän pitää tekojaan oikeamielisinä.
Siksi hän sieppaa heitä. Hän luulee pelastavansa heidät.
Jos hän luulee pelastavansa Isaacin, haluan tietää, miksi.
Haluan tietää, mitä se tarkoittaa.
Sitten Jonah Taylor on yhä elossa.
Eikö sinua pelota?
Leikitkö koskaan piilosta?
Sinua tullaan etsimään, mutta et saa tulla löydetyksi.
Vien sinut piiloon.
Turvaan.
Missä sinulle ei tehdä pahaa.
Luota minuun, Jonah.
Et tunne minua, mutta olen hyvä ihminen.
Olen hyvä ihminen.
Et ikinä löydä häntä.
Vähän kovempaa, herra Shepherd.
Et ikinä löydä häntä.
Tiistaina 3.2.2009 ajoit erääseen taloon Stevenportissa,
mistä sieppasit Jonah Edward Taylorin, joka oli leikkimässä takapihallaan.
Sanot pelastavasi ihmisiä.
Miten pelastit hänet?
On vaikea tehdä hyvää, kun pidetään hirviönä.
Kun on ainoa, joka ymmärtää maailman olevan täynnä hirviöitä.
Ne eivät vain näytä siltä kuin luulisi.
Jonah Taylorin vanhemmat aikoivat tappaa
ja haudata hänet.
Minne veit hänet?
Jätin hänet luotettavalle henkilölle.
Hän pitää pojan turvassa.
Ja huolehtii hänestä.
Miksi?
Miksi joku suojelisi siepattua lasta,
jota koko maa etsii?
Selitin, mitä tapahtuisi, jos poika palaisi kotiin.
Uskooko hän sinua?
-Uskoo. -Miksi?
Koska herätin hänet.
Elämämme elämät ovat kuin jälkiä lumessa.
Kun elämme ne uudestaan,
kuljemme samoja jälkiä.
Jos polku muuttuu, ei jälkiä ole.
Silloin elämä on kuin kahlaamista paksussa pölyssä.
Joillekin se on vaikeaa.
Evelynin oli tarkoitus kuolla
kolarissa 5.9.1977,
mutta ei kuollutkaan.
Muu perhe jatkoi elämää,
mutta Evelyn...
Hän aisti, että jokin oli muuttunut.
Osa hänestä muisti kolarin.
Hän alkoi nähdä asioita, joita ei ollut.
Tapetin erilaiset kuviot.
Painottomat varjot kulkemassa huoneen poikki.
Ja ihmisiä.
Aaveita.
Ajelehtimassa todellisuuden läpi.
Yhdessä hetkessä tässä, poissa seuraavassa.
Tajusin hänen näkevän maailman kuten se oli aiemmin.
Muiden jättämiä jälkiä.
Jokainen muutos väreilee.
Väreet seurasivat häntä.
19-vuotiaana hän kirjautui sisään psykiatriseen sairaalan.
Sain hänet ulos.
Autoin häntä hyväksymään todellisuutensa häiriöt.
Löysimme hänelle vanhan talon, jonne väreet eivät seuranneet.
Ajan saatossa hän sai selvitettyä muistojaan.
Onko hän kuten sinä?
Monin tavoin kyllä.
Hänen muistonsa palaavat joka elämässä.
Hän tietää, mitä hänen on tehtävä.
Mutta hän ei kestä väreitä.
Siksi hän muuttaa aina samaan taloon.
Päästäkseen eroon maailmasta.
Luodakseen tuttuja kuvioita ja toistaakseen niitä.
Ei aaveita, ei varjoja.
Vain kadonneen pojan seura.
Missä talo on?
Et löydä sitä.
Et koskaan ole.
Nautit tästä, etkö niin?
Tästä vallasta ja tietämisestä.
Nautin auttamisesta ja siitä, että teen maailmasta paremman.
Mutta se ei ole niin yksinkertaista.
RASKAANA OLLUT ÄITI PUUKOTETTU HUUMEVELKOJEN TAKIA
Hei, laita se pois. Täällä pitäisi ottaa iisisti.
Kuka tuo on?
Ei tämä ole mikään noutokaista!
Peräänny.
Pysy kaukana.
Aiden Stenner puukotti raskaana olevan naisen poikaystävän huumevelkojen vuoksi.
Jos Aiden kuolee, nainen elää.
Se on vaihtokauppa.
Tiedän, että se on oikein.
En silti pysty katsomaan häntä silmiin.
Voi helvetti!
Helvetti!
Et tappanut Aiden Stenneria.
Eikä uhri ollut raskaana ollut nainen.
Ei. Koska kun ystäväsi aloitti sodan diilereitä vastaan, kaikki muuttui.
En pysynyt kaaoksen perässä. Olen pahoillani.
Oletko?
Näet vielä ystäväsi.
Jonain päivänä.
Kuolema ei ole tarinan loppu.
Se on vain välimerkki.
Välimerkkikö? Niinkö näet asian?
Silläkö oikeutat tappamisen?
Ei ole mitään oikeutusta.
Aina hengen ottaessani suren sitä osaa minussa, joka kuolee.
Kerron tuon uhrien perheille. He liikuttuvat varmasti.
-En ole se, keneksi minua luulet. -Ei.
Ymmärrän. Inhoat murhaamista.
Se oksettaa sinua.
Kidutus taas on eri juttu.
Näin, mitä teit Connor Larsonille ennen kuin ammuit häntä selkään.
-Hän raiskaa viisi naista. -Ei hän ole tehnyt mitään.
Niin, koska estin häntä!
Estin häntä!
Miksi kiduttaa? Mikset tappanut?
Ei se ollut kidutusta.
Mitä sitten?
Kokeilu.
Pelko voi muuttaa ihmisen luonnetta.
Ja pelko seuraa elämästä toiseen.
Mieti, jos saisi murhaajan pelkäämään verta
tai raiskaajan kammoamaan seksiä.
Mitä helvettiä?
Hei!
Se ei ikinä lopu.
Ainainen toistuminen, kaikki kuolema ja kärsimys...
Mitä teenkin, se palaa takaisin.
Mutta jos muutan ihmistä, napsautan kytkintä hänen sisällään,
silloin on toivoa.
Toivoa uhreilleko?
Toivoa minulle.
Ainoa ongelma on, että minulta loppuu aina aika.
Ja päädyn aina tänne.
Tähän huoneeseen, käsirautoihin.
Mitä teenkin, minne menenkin,
joku löytää minut aina, ja se on aina sama etsivä.
Ehkä ansaitsisin palkankorotuksen.
Ehkäpä.
Jos päädymme aina tänne, olet kertonut tämän ennenkin.
Niin olen.
-Olenko uskonut sinua? -Et.
Miksi vaivaudut taas kertomaan?
En yritä vakuuttaa sinua, etsivä Dhillon.
Lucy,
puhun totta.
Voin todistaa sen sinulle.
Voit todistaa sen itsellesi.
On yksi kysymys.
Mieti tarkkaan, Lucy.
Mikä on pahinta, mitä olet kokenut?
Pysyin hengissä vuoksesi.
Vangittuna, yksin 25 vuoden ajan.
Sinun paluutasi odottaen.
Pisimmät 25 vuotta, jotka olen elänyt.
Jaoin sellin yhden eläimen kanssa, joka murhasi vaimonsa ja lapsensa.
Väitti, ettei ollut hänen vikansa. Juominen vei maltin.
Maltin!
Mitä helvettiä toljotat?
Lisäsin hänen nimensä listalleni.
Lisäsin monta nimeä.
Minun ei ole vaikea aloittaa alusta.
Tarvitsen vain lasinpalan tai partaterän.
Maltoin mieleni. Kärsin ajan sinun vuoksesi.
Nyt tarvitsen vastapalveluksen.
Muista, Lucy.
Muista, ja vastaa kysymykseen.
Mikä on pahinta, mitä olet kokenut?
Äiti.
Lucy, mikä hätänä?
Hän ei... Ei hän ole...
Muutin sen.
-Estin sen. -Istu alas.
Kerroit minulle pahimman asian, jonka olit kokenut,
ja minä estin sen 30 vuotta sitten.
Murtauduin taloonne.
Poistin iskurin isoisäsi vanhasta haulikosta.
Äitisi painoi liipaisinta.
Hän kävi rajalla,
mutta sai toisen mahdollisuuden.
Sen jälkeen elämäsi oli erilaista.
Meidän pitää mennä.
-Odota hetki. -Pää kiinni!
Sinun ei kuuluisi olla täällä.
Sinun ei kuuluisi olla moniakaan asioita. Tämä ei ole elämäsi.
Anteeksi.
Lucy!
Avaa ovi!
Lucy, avaa ovi!
Sanoit, että elämäni on erilaista. Miten?
Erilaista verrattuna aiempiin. Teet uusia jälkiä.
-Miten? -Voin auttaa sinua muistamaan.
Heräät vain, jos keksit sen itse.
Meidän on herätettävä sinut, sillä tein lupauksen.
Viimeksi tavatessamme pyysit tätä minulta.
Emme tajunneet, kuinka erilaista elämäsi olisikaan.
Et ole, kuka olit.
Olin naimisissa...
-Miken kanssako? -Et.
-Joten Isaac... -Hänen ei kuulu olla täällä.
-Siksi yritit viedä hänet. -En!
En yrittänyt.
En yrittänyt, Lucy.
En yrittänyt.
Anna kengännauhasi.
-Mitä? -Anna vain kengännauhasi.
-Ole kiltti. -Lucy, älä!
Haluan vain näyttää jotakin.
En aio kuristaa sinua.
Jokainen solmu on yhden elämän päätös
ja seuraavan alku.
Ajattelin ennen sen olevan suoraviivaista.
Ensin elää, sitten kuolee.
Elää, kuolee.
Niin minä sen koen.
Mutta en nähnyt kokonaisuutta.
Entä jos aloittaessaan uuden silmukan aloittaa nimenomaan silmukan?
Uuden elämän, joka kulkee samaa reittiä.
Muistan aiemmat elämäni.
Ne ovat menneisyyttäni, mutta myös nykyhetkessäni.
Samanaikaisesti. Rinnakkain.
Nyt nämä silmukat ovat niin lähekkäin, että ne melkein koskettavat.
Siksi näemme välähdyksiä aiemmasta.
Heräät öisin laukaukseen, jota ei ammuttu.
Näet asioita, jotka olivat ja eivät olleet.
Sinun ei ollut tarkoitus asua siinä talossa.
Eikä Isaacin.
Mutta Isaac ei ole kuten me.
Häntä ei ole sidottu tähän elämään.
Sinä voit nähdä aiempien silmukoiden kaikuja,
mutta Isaac pystyy koskettamaan niitä.
Puhumaan niille.
Joskus hänen tasapainonsa järkkyy,
ja hän vaihtaa elämästä toiseen.
Ja katoaa tykkänään meidän maailmastamme.
Miksi? Miksi juuri Isaac?
Koska hän on poikkeama.
Häntä ei pitäisi olla olemassa.
Haluatko, että laitan sen päälle?
Tai sitten ei. Tuijottele vain tyhjyyteen.
Tule tänne.
Tule, kerron tarinan. Äidin mukaan pidät tarinoista.
Kerran söin päivällistä yhden Sonyan kanssa.
Hän on nätti, mutta hemmetin tylsä.
Ei yhtään huumorintajua.
Olisit pitänyt hänestä.
Joka tapauksessa, kesken aterian
kuulin ihanan naurun.
Nainen joi ystäviensä kanssa
ja nauroi niin kovaa,
että hänen nenästään tyrskähti piña coladaa.
Tiedätkö, mitä piña colada on?
Sitä juodaan, kun on kuuma.
Silloin satoi, mutta hän ei välittänyt.
Hän halusi drinkin, jossa on sateenvarjo.
Koska se oli hauskaa.
Sonya meni taksilla kotiin.
Minä jäin juttelemaan piña colada -naisen kanssa.
Kuusi kuukautta myöhemmin menimme naimisiin.
Seuraavat kolme vuotta nauroimme yhdessä.
Ne olivat elämäni onnellisimmat vuodet.
Ja sitten
sinä synnyit, ja se oli ohi.
Ei enää piña coladoita, ei naurua.
Pilasit elämämme.
Tiesitkö sitä?
Tunnetko mitään?
Ihan kuin siellä ei olisi ketään.
Mene muualle leikkimään.
Jokaisen elämässä on jotain tärkeää,
joka hyppää silmukasta toiseen.
Isaacilla ei ole sellaista.
Tiedät, mistä puhun. Ihmisyyden kipinästä,
hengestä, sielusta.
Hän tuli tyhjyydestä ja palaa tyhjyyteen.
Hän on kuori.
Vailla elämää, vailla rakkautta.
Tiedän, että yritit rakastaa häntä eläväksi, mutta se on mahdotonta.
Se ei onnistu.
Hän ei tule rakastamaan sinua.
Hän ei tule tuntemaan iloa.
Hänestä ei tule todellista.
AKKU LOPPU
Tiedän, että välität pojastasi,
mutta et ole täällä hänen vuokseen.
Hetken jo uskoin sinua.
Mutta paljastit itsesi.
Miten niin?
Poikani rakastaa minua.
Onko hän sanonut niin?
Oletko sinä?
Kaikessa viisaudessasi ja kaikkien väitettyjen elämiesi aikana
onko sinua koskaan rakastettu?
Oletko koskaan rakastanut ketään?
Sinä se kuori olet.
Poikani on todellisempi kuin voit ikinä toivoa olevasi.
Hyvästi, Lucy.
Nähdään pian.
Isaac?
Uusi viesti.
Äiti.
Isä sai minut palelemaan.
Haluan, että tulet kotiin.
Ole kiltti ja tule kotiin, äiti.
Olet rakas.
Mike?
Mike, missä Isaac on?
Mike?
Missä Isaac on?
Mike, missä Isaac on?
Älähän nyt.
-Missä hän on? -Olen pahoillani.
-Menin hakemaan häntä. -Mitä?
En löytänyt häntä.
Olen pahoillani.
-Älä. -Lucy!
Isaac?
Isaac!
Etsivä Chambers?
Saatiinko kaikki ulos?
Siltä näyttää.
Äidin palovammoja hoidetaan.
Onko kaikki hyvin?
On vain sellainen tunne.
Déjà vu.
Tekstitys: Nora Tamminen
Luova tarkastaja Pirkka Valkama