‫פרק זה עוסק בסוגיות רגישות, כולל התאבדות.‬
‫יש לנקוט שיקול דעת בצפייה.‬
‫שעת השטן‬
‫דז'ה וו.‬
‫אומרים שזה כמו קצר במוח.‬
‫תחושה של רגע מסוים מתעוררת במרכז הזיכרון,‬
‫וגורמת לך להרגיש כאילו כבר חווית את כל זה בעבר.‬
‫את יודעת על מה אני מדבר?‬
‫ההרגשה הזו?‬
‫כבר היינו כאן פעם?‬
‫אנחנו כבר מכירים זה את זה?‬
‫אתה לא מכיר אותי.‬
‫אני יודע שאת מרגישה שאת במקום הלא נכון.‬
‫מנותקת.‬
‫כאילו חייך אינם שייכים לך.‬
‫אני יודע שאת מתעוררת בכל לילה מחלום מכאיב שמעולם לא היה לך.‬
‫לוסי‬
‫גברת לוסי סטיבנס סיקמור דרייב 7, האקרידג'‬
‫אלוהים!‬
‫הפחדת אותי.‬
‫מה אתה עושה כאן?‬
‫- אייזק? - מה אתה עושה כאן?‬
‫אתה בסדר, מותק?‬
‫בוא נחזיר אותך למיטה.‬
‫תחזור לישון.‬
‫ובאילו תדירות מתרחשים האירועים האלה?‬
‫בערך פעם או פעמיים בחודש.‬
‫אז זה התחיל לפני המעבר?‬
‫נכון.‬
‫סהרוריות היא נפוצה למדי אצל ילדים בגיל של אייזק.‬
‫לא, מצטערת,‬
‫זו לא סהרוריות.‬
‫זה שונה.‬
‫ורק שניכם גרים בבית?‬
‫כן.‬
‫הוא עדיין פוגש את אביו?‬
‫כבר לא.‬
‫איך הוא הגיב כשאמרת לו שאת ובעלך מתכוונים להיפרד?‬
‫הוא לא הגיב.‬
‫אייזק, רוצה לבוא ולשבת ליד אימא?‬
‫תודה.‬
‫איך אתה מרגיש היום?‬
‫אייזק, מותק, ד"ר בנט שאלה אותך שאלה.‬
‫אייזק, אתה זוכר שהתעוררת אתמול בלילה,‬
‫וירדת במדרגות?‬
‫אתה זוכר למה עשית את זה?‬
‫מרדית בכתה.‬
‫אייזק לפעמים מדמיין דברים. אנשים.‬
‫זה די נפוץ, חברים דמיוניים, נכון?‬
‫זה נכון, אייזק? מרדית היא חברה שלך?‬
‫היא לא שומעת אותי.‬
‫היא איתנו מאז שעברנו. אבל היא לא הראשונה, נכון?‬
‫היו לנו בארני, סטפני, פעם אפילו אלחנדרו היה איתנו.‬
‫איך הוא בבית הספר?‬
‫הוא בסדר גמור. כלומר, הוא מתפקד יפה.‬
‫אין בעיות התנהגות?‬
‫הוא תמיד כל כך רגוע?‬
‫הוא לא בוכה אף פעם.‬
‫הוא לא צוחק אף פעם, הוא אף פעם לא מתרגז, הוא רק...‬
‫...לא אמור להיות כאן.‬
‫אמרת משהו, אייזק?‬
‫אני לא אמור להיות כאן.‬
‫הכול בסדר, נלך לבית הספר ברגע שנסיים עם ד"ר בנט.‬
‫- רובי, בבקשה. - רובי.‬
‫ויש במשפחה מקרה של סכיזופרניה.‬
‫סליחה?‬
‫אימא שלך.‬
‫ד"ר הרפר שלל סכיזופרניה.‬
‫מה לגבי אבא שלך,‬
‫יש בעיות בצד הזה של המשפחה?‬
‫ככל הידוע לי, לא. הוא מת כשהייתי קטנה.‬
‫ממפרצת במוח.‬
‫זה לא סכיזופרניה.‬
‫זה לא אוטיזם.‬
‫אין כאן תשובה פשוטה, תאמיני לי.‬
‫את כבר הרופאה השביעית.‬
‫שבע הוא מספר מזל, אני מקווה.‬
‫אעשה מה שאוכל.‬
‫...מסריח משתן.‬
‫התקלחתי, אבל הריח נדבק.‬
‫אני עדיין מריחה את זה. אתה חייב להניח לי.‬
‫לוס?‬
‫לא, אני מבינה. העניין הוא, קארן, שאנחנו כבר עמוסים מאוד.‬
‫מה לגבי מארק? מתי הוא ערך ביקור בית בפעם האחרונה?‬
‫מארק?‬
‫מארק לא משתמש במזומן, הוא קרא שהשטרות מכוסים בחיידקים נרתיקיים.‬
‫הוא אפילו כתב את זה, זה מופיע באימייל שקיבלתי ממנו.‬
‫הרטבת לילה?‬
‫כן.‬
‫אימא לא מחליפה את המצעים שלה. זה מגעיל.‬
‫- רוב היה איתך? - לא, ברור שלא.‬
‫רוב צריך לבוא איתך בפעם הבאה.‬
‫זה יכול להיות סימן להתעללות. צריך לשלול את זה.‬
‫לא, לוס, זה לא קשור להתעללות.‬
‫כן, זה קשור.‬
‫- לא, אני מתכוונת ש... - זו העבודה, קארן.‬
‫כן?‬
‫הוא כאן.‬
‫מר פישר, שמי לוסי סטיבנס.‬
‫- כבר הכרת את רוב. - כן.‬
‫רוב ואני עבדנו יחד על המקרה שלך.‬
‫כידוע לך, הוא ביקר כמה פעמים בבית משפחתך.‬
‫לא.‬
‫- לא היית מודע לזה? - לא, אני לא יודע על זה כלום.‬
‫עם כל הכבוד, המצב די ברור.‬
‫מה העניין? יש לי מה לעשות.‬
‫יש לנו כמה דיווחים משטרתיים על תקריות אלימות ותקיפות.‬
‫חלקם היסטוריים.‬
‫כרגע אתה משוחרר בערבות בגין האישום האחרון.‬
‫כן.‬
‫קלואי מספרת לנו שתקפת אותה פיזית‬
‫ושאיימת על ביטחונה של בתך.‬
‫לא. היא אומרת את זה, אבל זה לא נכון. לא עשיתי את זה.‬
‫- אתה לא... - לא איימתי על טילי.‬
‫בסדר?‬
‫לא התכוונתי לפגוע בה. אלה שטויות!‬
‫היא ממציאה את זה.‬
‫אבל הייתה תקרית שכללה תקיפה,‬
‫מר פישר.‬
‫היא דחפה אותי, אני החזרתי דחיפה.‬
‫האם אתה מודע לכך‬
‫שאסור לך להיות בשום קשר עם המשפחה שלך כרגע?‬
‫בסדר.‬
‫לפני שלושה ימים, ניגשת אל קלואי מחוץ לבית הספר של בתך.‬
‫- היא החזיקה את הבן שלך... - הוא לא שלי.‬
‫תראו, היא לא תיקח אותה ממני, בסדר?‬
‫זו הבת שלי.‬
‫אני אוהב אותה. אני לא אעשה לה כלום.‬
‫אני רוצה להיות ברורה מאוד איתך, מר פישר.‬
‫אם יהיו תקריות נוספות,‬
‫ניאלץ לשקול שימוש באמצעי הגנה לילדים.‬
‫האם אתה מבין?‬
‫זהו?‬
‫זה רציני מאוד, שיין.‬
‫כן.‬
‫- אם תתקרב למשפחה שלך... - כן, אני מבין.‬
‫את בסדר, לוס?‬
‫כן.‬
‫תמיד נחמד לפגוש אנשים חדשים.‬
‫הקורבן הוא מר הרולד סלייד.‬
‫בשנות ה-50 המוקדמות.‬
‫נדקר שלוש פעמים.‬
‫- נשק? - עדיין לא.‬
‫- איפה הוא? - במשרד שבקומה העליונה.‬
‫אשתו חזרה הביתה ומצאה אותו ב-4:00 בערך.‬
‫- חזרה הביתה מאיפה? - ממועדון הספר.‬
‫האליבי חזק.‬
‫איך זה נראה, שם למעלה?‬
‫הרבה נתזים.‬
‫בואו נגמור עם זה.‬
‫הרולד סלייד‬
‫- מה? - השכנים לא היו בבית.‬
‫הדלת הקדמית לא נעולה.‬
‫הרוצח בחר את העיתוי בקפידה. כנראה הכיר את הקורבן.‬
‫- או לפחות את הלו"ז שלו. - אשתו אמרה שהיה אדם אהוד.‬
‫התנדב בסנט ג'ון, ניהל את מועדון החתירה המקומי.‬
‫עמוד תווך בקהילה.‬
‫משחקים למבוגרים - אזהרה - זהו אתר למבוגרים בלבד‬
‫זה נכון?‬
‫כן, וגם מצאנו כמה מגזינים במגירה.‬
‫שום דבר לא חוקי.‬
‫תוכן קצת קשוח. קשירות, סאדו-מאזו.‬
‫- אתה רוצה לצאת? - לא.‬
‫שיכנו אותנו במלון מקומי.‬
‫אלוהים יודע איפה.‬
‫מובן שאנחנו צריכים להשתכר הערב ב"קינגס".‬
‫שעה מוזרה לזיקוקים.‬
‫אתה בסדר, חבר?‬
‫סליחה, אני... מכיר את זה שאתה חצי זוכר משהו?‬
‫זה אמור להפוך לקל יותר.‬
‫אתה יודע, הדם.‬
‫לרוב האנשים זה קשה בהתחלה, אבל הם מתרגלים.‬
‫אני לא מותח ביקורת, רק אומר,‬
‫אתה הבלש המפקח היחיד שאני מכיר שעדיין מתקשה להתרגל.‬
‫- אני לא מתקשה להתרגל. - אין בזה שום בושה.‬
‫כולם פוחדים ממשהו.‬
‫לבלה שלי יש פחד לא רציונלי מגבינה, תאמין או לא.‬
‫זה רציונלי.‬
‫דם זה מוות, הוא אמור לגרום לנו לחוש אי נוחות.‬
‫אפשר לומר שזה לא רציונלי שלא לפחד ממנו.‬
‫אפשר לומר, אבל זה לא יעזור הרבה.‬
‫לא כשהעבודה שלך מחייבת בהייה בקורבנות דקירה.‬
‫- אתה עומד להקיא? - אני בסדר.‬
‫- למה לעשות את זה? - טינה.‬
‫חובות כבדים, פריצה כושלת.‬
‫לא, התכוונתי אליך.‬
‫למה לעשות עבודה כזו, לאור הנטייה שלך?‬
‫מישהו צריך לעשות אותה.‬
‫מה את רואה כשאת מביטה בי?‬
‫רוצח? מפלצת?‬
‫למה באת לכאן?‬
‫אמרת שלא תדבר עם אף אחד אחר.‬
‫ואת באת?‬
‫- לא היית צריכה. - הם רוצים תשובות.‬
‫לא. הם רוצים ראיות, הודאות...‬
‫לסגור את התיק, לשכוח ממנו.‬
‫אתה חושב שאני לא רוצה לשכוח את זה?‬
‫אני יודע שאת רוצה.‬
‫אבל את לא תשכחי.‬
‫מה השעה?‬
‫את עדיין חווה את הסיוטים?‬
‫אמרתי לך לא להישאר לישון כאן.‬
‫דיברת מתוך שינה.‬
‫משהו על זיקוקים.‬
‫זיקוקים?‬
‫- רוצה שאביא לך משהו? - לא.‬
‫- בוא נחזור לישון. - בסדר.‬
‫חלומות מתוקים.‬
‫מייק.‬
‫אתה יכול לחבק אותי?‬
‫כן.‬
‫אני יודע שזה מוזר, אבל אני די מתגעגע לתקופה הזו.‬
‫אני מתגעגע להתעורר ולחבק אותך עד שתירדמי שוב.‬
‫אני רוצה שכבר לא תהיה כאן כשהוא יתעורר.‬
‫אני לא רוצה שהוא יחשוב שחזרת, אם לא חזרת.‬
‫אין בעיה.‬
‫אלא אם אתה רוצה לראות אותו.‬
‫מייק?‬
‫יש לי פגישה בשעה ממש מוקדמת.‬
‫אתה מחמם אותי יותר מדי.‬
‫אני חוזרת לשמי הקודם.‬
‫חשבתי שהגיע הזמן.‬
‫נוכל לדבר על זה?‬
‫לא.‬
‫אימא?‬
‫אלן הייתה כאן היום?‬
‫מי?‬
‫את יודעת, אלן.‬
‫היא עוזרת לך עם דברים, נכון?‬
‫היא הייתה כאן?‬
‫היא הייתה כאן בבוקר.‬
‫- היא הביאה תיונים במקרה? - כן.‬
‫היא החביאה אותם היטב.‬
‫היי!‬
‫זה בסדר.‬
‫הוא יאכל את הציפורים.‬
‫לך תזדיין!‬
‫אין שם כלום.‬
‫הוא בא והולך.‬
‫ממזר קטן ומרושע.‬
‫מרושע.‬
‫מזדיין רשע!‬
‫זה בסדר.‬
‫הכול בסדר.‬
‫אלן.‬
‫אני לוסי.‬
‫לוסי.‬
‫אני מעדיפה את אלן.‬
‫בואי, אכין לך כוס תה נחמדה.‬
‫רק לוודא שהבנתי, אתה אומר שהיא חנתה מול ביתו של הקורבן.‬
‫היא שם כבר שבועיים. המועצה כיסתה אותה בדו"חות.‬
‫אמרתי להם, "הדו"חות לא עוזרים, אנחנו רוצים שתגררו אותה".‬
‫לפני כמה ימים נאלצתי לחנות בעיקול.‬
‫זה לא טוב לי. לא עם הברך שלי.‬
‫אני מצטער לשמוע על כך, מר בל.‬
‫איזה סוג של מכונית היא הייתה?‬
‫אדומה. ניסאן מה-שמו.‬
‫היא הייתה משופשפת מאוד.‬
‫כולה מכוסה מכות.‬
‫ניסאן מה-שמו? אתה לא זוכר את הדגם?‬
‫ג'ואן צילמה את המכונית. אשאל אותה.‬
‫ג'ואן!‬
‫היא חירשת.‬
‫טוב, היא לא לגמרי חירשת.‬
‫היא צריכה מכשיר שמיעה, אבל ברור שהיא לא מקשיבה.‬
‫היא לא יכולה להקשיב, נכון?‬
‫ג'ואן!‬
‫- אני חושב שהיא בחוץ. - לא.‬
‫תישאר, מר בל. אני אלך.‬
‫ואנט.‬
‫סליחה?‬
‫כך היא נקראת. ניסאן ואנט.‬
‫ניסאן ואנט אדומה. אתה בטוח לגמרי?‬
‫כן, דבר גדול ומגושם עם מגן חזירים.‬
‫כבר לא רואים הרבה כאלה, נכון?‬
‫נכון.‬
‫היי, חבר.‬
‫זוז, טמבל.‬
‫אף אחד לא ראה את זה קורה.‬
‫- הוא אומר שזה קרה בטעות. - אז זה קרה בטעות. הוא לא משקר.‬
‫- לא נעניש את אייזק, גברת סטיבנס. - צ'יימברס.‬
‫סטיבנס היה שם הנישואים שלי.‬
‫סליחה, צ'יימברס.‬
‫אבקש מהמזכירות שיעדכנו את הפרטים שלך.‬
‫אשלם על הנזק.‬
‫זה לא העניין.‬
‫אחד התיקים שייך לילד שהציק לאייזק.‬
‫- איזה ילד? - הוא נענש.‬
‫אנחנו מתייחסים ברצינות רבה לבריונות. גם אם מדובר בהתגרות קלה.‬
‫תגדירי התגרות.‬
‫קריאה בשמות, דברים מטופשים.‬
‫בכל זאת, הוא מבין שזה לא בסדר, והוא התנצל.‬
‫תגידי לי מה שמו.‬
‫ארצ'י.‬
‫ארצ'י?‬
‫ומה ארצ'י עושה לך? הוא קורא לך בשמות?‬
‫זה מרגיז אותך?‬
‫לכן השתנת על התיק שלו?‬
‫העבירו את השירותים.‬
‫לא, מותק, לא העבירו.‬
‫אייזק יודע היטב איפה נמצאים השירותים.‬
‫נכון, אייזק?‬
‫קדימה, תגיד שאתה מצטער.‬
‫מצטער.‬
‫אנחנו נשלם על התיקים.‬
‫אייזק.‬
‫מה אתה עושה?‬
‫תחזור למיטה.‬
‫אייזק.‬
‫לך למיטה.‬
‫תעצום עיניים.‬
‫תעצום עיניים!‬
‫מרדית צייר: אייזק‬
‫אייזק?‬
‫לעזאזל.‬
‫אייזק?‬
‫אני מצטערת, יקירי.‬
‫אימא מצטערת שהיא צעקה עליך.‬
‫בוא ותן לי חיבוק.‬
‫מי האיש הזה?‬
‫מה, יקירי?‬
‫מי האיש הזה?‬
‫איזה איש?‬
‫איזה איש, מותק?‬
‫עכשיו הוא נעלם.‬
‫אימא תעזור לך להחלים.‬
‫אני מבטיחה.‬
‫לך לישון.‬
‫קלואי פישר?‬
‫כן.‬
‫לוסי צ'יימברס מהשירות למען הילד.‬
‫אוכל להיכנס?‬
‫כידוע לך, שוחחנו עם בעלך, כדי לשמוע את הצד שלו בסיפור.‬
‫תודה רבה.‬
‫רק כדי להבהיר,‬
‫האם היה לך מגע כלשהו איתו מאז התקרית בבית הספר?‬
‫- הוא היה כאן הבוקר. - כאן, בבית?‬
‫הוא אמר שהוא רוצה לפגוש את טילי.‬
‫- נתת לו להיכנס? - לא.‬
‫איך הוא הגיב?‬
‫הוא התרגז.‬
‫צעקות, קללות.‬
‫איים שיתאבד.‬
‫אמרתי לו, "אל תדבר כך בנוכחות טילי".‬
‫לא הסכמתי לקבל את זה.‬
‫אנשים הסתכלו.‬
‫אמרתי לו שאם לא יילך, אתקשר למשטרה.‬
‫והתקשרת?‬
‫קלואי, התקשרת למשטרה?‬
‫נתנו הנחיה ברורה מאוד,‬
‫ששיין לא אמור לבוא במגע איתך או עם טילי.‬
‫אם לא יקפיד על כך,‬
‫ניאלץ להשתמש באמצעי הגנה לילדים.‬
‫אם הוא יופיע כאן שוב, אני רוצה שאת...‬
‫אני דחפתי אותו ראשונה.‬
‫ליד בית הספר. אני התחלתי.‬
‫אל תיתני לו להיכנס לבית הזה.‬
‫קלואי, תבטיחי לי.‬
‫אנחנו יכולים למצוא לך מקום בטוח.‬
‫אנחנו לא עוזבים את הבית.‬
‫אתן לך את מספר הטלפון הנייד שלי.‬
‫אם תהיי מודאגת, אני רוצה שתתקשרי אליי.‬
‫ביום או בלילה, לא משנה.‬
‫אני מתכוונת לזה, קלואי. ביום או בלילה.‬
‫כן.‬
‫בסדר.‬
‫להתראות, טילי.‬
‫להתראות.‬
‫היי.‬
‫תודה.‬
‫לעזאזל.‬
‫אלו כל מכוניות הניסאן ואנט שעדיין רשומות במחוז.‬
‫הלוואי שהיינו בעיר.‬
‫אני לא מבין איך הם מסתדרים כאן.‬
‫באמת!‬
‫חשבתי שאתם, הצעירים, אמורים להיות טובים עם מחשבים.‬
‫- אני בן 35. - באמת?‬
‫יש לך פנים צעירות.‬
‫אהבתי את שומר המסך שלך.‬
‫- הדובי של ג'ונה טיילור. - אני יודע.‬
‫משטרת בריטניה סבורה שהוא חי‬
‫מירנדה טיילור: "לעולם לא אפסיק לחפש"‬
‫כולנו זוכרים את הורטון הקטן.‬
‫היום שבו הוא נמצא היה תחילת הסוף.‬
‫הובסון. שמו של הדובי היה הובסון.‬
‫כן.‬
‫נכון, הובסון.‬
‫זה קצת לפני זמנך, לא?‬
‫קראתי את הבלוג של מירנדה טיילור.‬
‫היא עדיין מעדכנת אותו כיום.‬
‫מעולם לא פגשתי אותה. אבל אני מכיר אנשים שכן פגשו.‬
‫לכל הדעות, לא אישה נעימה במיוחד.‬
‫היא איבדה את בנה. כמה נעימה אפשר להיות?‬
‫אבל היא לא הייתה חייבת להאשים אותנו, נכון?‬
‫כל השטויות האלה על הסתרת ראיות מהתקשורת.‬
‫זו הייתה אשמתנו שלא מצאנו אותו? נו באמת.‬
‫- אולי זה נכון. - שמע, חבר,‬
‫התיק הזה הרס שלוש קריירות.‬
‫אנשים טובים.‬
‫לא היה סיכוי למצוא את הילד. זה היה מבוי סתום.‬
‫נכון, זו העניין.‬
‫שום תנועת רכבים, שום גישה לעיירה.‬
‫הכביש ההוא הוביל לחמישה בתים, והמכונית לא הייתה שייכת לאף אחד מהם.‬
‫כעבור שעה, המכונית המסתורית צצה שוב,‬
‫בירידה מכביש אם-3, ושם הם מצאו את הדובי.‬
‫עכשיו תגיד לי, ניק, זו ניסאן ואנט אדומה, או לא?‬
‫סליחה אם נדמה שאנחנו חוזרים על עצמנו,‬
‫אבל רציתי לאמת בעצמי את האבחנות של ד"ר הרפר.‬
‫ולמען האמת,‬
‫הדברים שהוא כתב לא נראים לי כל כך הגיוניים.‬
‫אייזק לא נראה הגיוני לאף אחד.‬
‫- והתקרית בבית הספר? - זו הפעם הראשונה שזה קורה.‬
‫הוא לא נקמן. לא ככה.‬
‫שינויים אחרים בהתנהגות?‬
‫מה מצב נדודי השינה?‬
‫התדירות עלתה, אני מניחה.‬
‫אמש הוא שוב הסתובב.‬
‫וזה קרה לפני שהלכת לישון?‬
‫לא.‬
‫התעוררתי.‬
‫אני תמיד מתעוררת. לא ישנה רצוף.‬
‫באיזו שעה זה היה?‬
‫3:33.‬
‫זה תמיד בערך בשעה הזו. 3:30...‬
‫לא. זה... סליחה, לא.‬
‫אני יודעת שזה מוזר. לא 3:30.‬
‫אלא 3:33.‬
‫אותו הדבר בכל לילה.‬
‫אני מתעוררת, פוקחת את עיניי, מביטה בשעון, והשעה היא 3:33.‬
‫לא 3:32, לא 3:34.‬
‫ודאי יש לך קוצב צירקדי ייחודי מאוד.‬
‫ניסית ללכת לישון בשעה שונה?‬
‫ניסיתי הכול, תאמיני לי.‬
‫זה מלווה אותי כל חיי.‬
‫יש סיכוי שזה גנטי?‬
‫האם סבלת אי פעם מהזיות, או משינויים במצב הרוח?‬
‫אני...‬
‫לפעמים יש לי דז'ה וו.‬
‫אבל... הוא לא אמיתי.‬
‫כלומר, זה לא זיכרון. זה כאילו הזיכרון שלי משתבש.‬
‫אלוהים, אני נשמעת מטורפת.‬
‫לא נכון. סמכי עליי, שמעתי אנשים מטורפים.‬
‫לוסי, אם את צריכה לשוחח עם מישהו...‬
‫לא! סליחה, לא הייתי צריכה להגיד שום דבר.‬
‫אני בסדר.‬
‫רק תעזרי לאייזק.‬
‫בבקשה, אני לא מודאגת בקשר לעצמי.‬
‫את לא נראית מודאגת, לוסי,‬
‫את נראית מפוחדת.‬
‫קראתי על זה.‬
‫3:33.‬
‫- את יודעת איך קוראים לזה? - איך?‬
‫אייזק, הגיע הזמן ללכת הביתה, מותק.‬
‫סליחה.‬
‫אייזק.‬
‫תודה רבה שבאת לבקר אותי היום.‬
‫תבוא שוב?‬
‫רשמתי אותך ליום שלישי הבא באותה השעה.‬
‫מצוין.‬
‫בוא.‬
‫לטפל בעצמך זה לא אנוכי, לוסי.‬
‫תזכרי את זה.‬
‫תגיד שלום, אייזק.‬
‫שלום.‬
‫שעת השטן.‬
‫קוראים לזה שעת השטן.‬
‫אימא צריכה לעבוד כשנגיע הביתה, אז אין ארוחת ערב.‬
‫זה בסדר מצידך, נכון?‬
‫או...‬
‫תבטיח לי שלא תתרגש יותר מדי, כי אני מכירה אותך,‬
‫אבל מה דעתך על...‬
‫פיש אנד צ'יפס!‬
‫כן‬
‫פיש אנד צ'יפס ואפונה דייסתית עכשיו אנחנו מדברים‬
‫רואה, על זה אני מדברת.‬
‫התרגשת יותר מדי ואתה צריך להירגע.‬
‫אייזק, האם חייכת אליי הרגע?‬
‫תיזהרי, קופיפה.‬
‫מרדית, תיכנסי ותעזרי לאימא.‬
‫- היא פשוט רצה מול המכונית. - מה?‬
‫הבת שלך פשוט רצה לכביש.‬
‫זה נכון?‬
‫רצת אל מול המכונית של הגברת הזו?‬
‫מה אמרתי לך? תסתכלי אליי. מה אמרנו בקשר לכביש?‬
‫- שהוא לא למשחקים. - שהוא לא למשחקים.‬
‫מה קורה אם את נפגעת ממכונית?‬
‫- אני משתטחת. - את משתטחת.‬
‫עכשיו אני צריך שתתנצלי בפני הגברת הזו.‬
‫- אני מצטערת. - נכון, מרדית וורן.‬
‫תיכנסי.‬
‫מרדית, תיכנסי.‬
‫מרדית.‬
‫זה שם יפה.‬
‫אימא?‬
‫היה לי חלום רע.‬
‫גם לי.‬
‫הכול בסדר. אימא כאן.‬
‫אימא כאן, לוסי.‬
‫אימא לא הולכת לשום מקום.‬
‫חלומות רעים לא יפגעו בנו, לוסי.‬
‫הם לא יפגעו בנו עכשיו.‬
‫בבקשה. כוס תה נחמדה.‬
‫אני רוצה סוכר.‬
‫יש בזה סוכר. הוספתי לו שתי כפיות סוכר.‬
‫זה לא טעים לי.‬
‫את רוצה לשחק משחק? אני יכולה להביא את הקלפים.‬
‫אין קלפים. היא גנבה אותם.‬
‫נדמה לה שאני לא יודעת.‬
‫אולי כדאי שאבדוק. אני בטוחה שאמצא אותם.‬
‫שום דבר לא במקום.‬
‫זה לא אמור להיות כך.‬
‫היי!‬
‫זה... צריך להיות אחרת.‬
‫זה בסדר, אימא.‬
‫מה דעתך שנשחק "קריב"? את זוכרת איך משחקים?‬
‫נהגנו לשחק אותו לאור נרות.‬
‫כשהיו הפסקות חשמל. את זוכרת?‬
‫אימא?‬
‫אולי בפעם אחרת.‬
‫לוסי.‬
‫באת לראות אותי שוב.‬
‫בוודאי. אני תמיד כאן.‬
‫את אמיתית?‬
‫כן, אני אמיתית.‬
‫אני לא מצליחה לחמם את עצמי.‬
‫קר לי.‬
‫למה תמיד כל כך קר?‬
‫תשתקי!‬
‫קחי.‬
‫תחזיקי את זה. יופי.‬
‫תחזיקי חזק.‬
‫הוא אמיתי.‬
‫את אמיתית.‬
‫הנה.‬
‫לוסי.‬
‫הכול בסדר.‬
‫אני לא הולכת לשום מקום.‬
‫יהיה בסדר.‬
‫אין כאן הרבה תנועה.‬
‫יש חווה על הגבעה, וכמה בתים בסוף השביל.‬
‫אחד מהם ריק.‬
‫מספר הרישוי מתאים. בדקו את זה בתחנה.‬
‫כמה החווה רחוקה מכאן?‬
‫- שניים-שלושה קילומטרים. - בסדר.‬
‫תבררי מה הם יודעים.‬
‫כבר ארזו חלק מהממצאים.‬
‫מחשב נייד ישן ללא כונן קשיח. טלפון נייד בלי כרטיס סים.‬
‫מערכת אל-פסק לטווח ארוך, וזה.‬
‫תראי את זה לילד הפלא. דילון.‬
‫מצלמת רכב.‬
‫הוא רק היה צריך לחנות בזווית הנכונה, כדי לקבל שידור רציף 24 שעות.‬
‫כך הוא הכיר את השגרה של סלייד.‬
‫בלי להתקרב יותר מדי.‬
‫אז הוא ממזר פיקח.‬
‫אולי לא.‬
‫הוא כבר נוסע בה זמן מה.‬
‫אולי הלך להשיג עזרה.‬
‫או רכב אחר.‬
‫אין הרבה אפשרויות כאן בסביבה.‬
‫כנראה נצטרך לדפוק על כמה דלתות.‬
‫אפשר להתחיל בדלת שזה פותח.‬
‫בואו נמצא את המלון הזול ביותר באזור.‬
‫הוא בטח לא בררן.‬
‫- אתה חושב שהוא יחזור לשם? - לא בלי המפתח.‬
‫אבל הוא נרשם אצל מישהו.‬
‫וזה אומר שמישהו ראה את פניו.‬
‫- מייק. - היי.‬
‫סתם עברתי כאן.‬
‫- זה לא זמן טוב, אני עובדת. - מה? השעה 21:30.‬
‫ואני עובדת.‬
‫בסדר.‬
‫הכול בסדר אצלך?‬
‫סתם עייפה.‬
‫נוכל סתם לדבר.‬
‫אני לא רוצה לדבר.‬
‫בסדר.‬
‫לא אמרתי שתלך.‬
‫- זהו זה. - מה?‬
‫אנחנו עושים סקס מפני שאת אוהבת אותי, או מפני שאת אוהבת סקס?‬
‫סליחה.‬
‫הלו?‬
‫אמרת שאני יכולה להתקשר בכל שעה?‬
‫- קלואי... - תפתחי!‬
‫- אני בחוץ. - בסדר.‬
‫- קלואי! - בסדר.‬
‫התקשרת למשטרה?‬
‫- קלואי, תפתחי את הדלת המזוינת! - לא.‬
‫אני לא רוצה לסבך אותו.‬
‫קלואי, תקשיבי לי, את חייבת להתקשר למשטרה.‬
‫- זה מסוכן. - הוא שיכור.‬
‫- קלואי, תקשיבי! - בדרך כלל הוא לא כזה נורא.‬
‫את פוחדת ממנו, אחרת לא היית מתקשרת.‬
‫קלואי?‬
‫אני אוהב אותך.‬
‫קלואי?‬
‫פתחי את הדלת.‬
‫אני סתם טיפשה.‬
‫- לא נכון. את לא. - לא הייתי צריכה להתקשר.‬
‫קלואי, בבקשה.‬
‫מי זה היה?‬
‫לוסי?‬
‫תישאר עם אייזק.‬
‫מה? רגע, אני...‬
‫פשוט תישאר כאן.‬
‫בקתות ברייטסייד‬
‫הוא בא והולך. לפעמים אני לא רואה אותו במשך חודשים.‬
‫- כמה זמן הוא כבר שוהה כאן? - הוא לא שוהה.‬
‫לא לעיתים קרובות.‬
‫הוא שוכר את הבקתה תשע, עשר שנים.‬
‫- זה לא נראה לך מוזר? - הוא משלם במזומן.‬
‫שנה מראש.‬
‫מבחינתי הוא יכול להישאר כמה שירצה.‬
‫בסדר.‬
‫אני מניח ששאלת אותו לשמו?‬
‫שאלתי, לא נעניתי.‬
‫כמו שאמרתי, הוא משלם במזומן.‬
‫לא נראה שהוא יקבל הרבה דואר.‬
‫איך הוא נראה?‬
‫רציני, מרושל,‬
‫בשנות ה-50 או ה-60, קצת רזה...‬
‫שיער אפור.‬
‫היה לו מבטא.‬
‫- איזה מבטא? - אירי.‬
‫- סקוטי? - אותו דבר.‬
‫מתי ראית אותו לאחרונה?‬
‫לפני חודשיים-שלושה. אני צריכה לבדוק.‬
‫ו...‬
‫כן, יש לה הקלטה מחזורית.‬
‫נוכל לראות את הבקתה שלו?‬
‫אם תוכלו להראות לי צו.‬
‫בבקשה, גברת ג'ונס, זה חשוב מאוד.‬
‫לאורחים שלי יש זכות לפרטיות.‬
‫לא שאתם מבינים בזה יותר מדי.‬
‫מצלמים אותנו, עוקבים אחר שיחות הטלפון שלנו,‬
‫בודקים מה אנחנו עושים באינטרנט.‬
‫את עושה הרבה דברים מגעילים באינטרנט, נכון, גברת ג'ונס?‬
‫אני רוצה שתלכו מכאן, עכשיו.‬
‫מאיזה גזע הכלב הזה?‬
‫הוא בסדר. זה רק ספאד.‬
‫לא שאלתי מה שמו. שאלתי מאיזה גזע הוא.‬
‫- נראה לי כמו פיטבול טרייר. - אז מה?‬
‫זה גזע אסור לגידול.‬
‫מצטער, אני בטוח שאת יודעת את זה.‬
‫כמו שאני בטוח שאת יכולה להציג לנו רישיון להחזקת כלב.‬
‫עכשיו,‬
‫תוכלי להראות לנו את החדר‬
‫או שנוכל לשבת ולשוחח עוד קצת על ספאד.‬
‫או להחרים אותו, בהתאם לחוק סמכות חיפוש לשוטר לשם מניעת אלימות.‬
‫החלטה שלך.‬
‫אתה בסדר, דילון?‬
‫אני בסדר גמור.‬
‫עדיף שאני אכנס ראשון.‬
‫כן.‬
‫יש מפתח למנעול הזה?‬
‫לא אמור להיות שם מנעול.‬
‫תרשי לי.‬
‫לא ידעת שאני יכול לעשות את זה, נכון?‬
‫הובסון - דייב ריגבי'ס‬
‫ארבעה באוקטובר, 23:00 תיקי רצח סגורים מילפילד‬
‫עכשיו את מרגישה את זה?‬
‫הסתירה.‬
‫כאילו משהו לא היה אמור להיות.‬
‫משהו השתנה.‬
‫השתנה ממה?‬
‫זה היום.‬
‫דילון?‬
‫- את זוכרת את השיחה הזו? - איך אני יכולה?‬
‫או שאולי חלמת עליה?‬
‫אולי היא נמצאת איפשהו.‬
‫אצלך בראש.‬
‫גבירותיי ורבותיי, זוזו אחורה, בבקשה.‬
‫את מוכנה לענות לי על שאלה? היא אולי תישמע לך מוזרה.‬
‫מה הדבר הגרוע ביותר שחווית אי פעם?‬
‫זה.‬
‫כל זה.‬
‫אתה.‬
‫אני מצטער, לוסי.‬
‫אני מצטער, אבל סבלת דברים גרועים ממני בהרבה.‬
‫את פשוט לא יודעת את זה עדיין.‬
‫איפה לוסי צ'יימברס‬
‫תרגום כתוביות: הגר עידן‬
‫בקרת כתוביות שקד הרטמן‬