STAR WARS: VISJONER
REISEN TIL DET MØRKE HODET
Tiden er endelig inne.
Dere må forberede dere.
Vi bør skynde oss.
Hva viser steinen?
Det er en kamp mellom to figurer.
Det er en tredje skikkelse også, men jeg kan ikke tyde den.
Finner dette sted i fortiden eller fremtiden?
Jeg tror at disse er fra fremtiden.
Det føles nært, men også langt unna.
De er borte. Visjonen forsvant.
Viljen din er ikke sterk nok ennå, derfor tyder du ikke fullkomment.
Du må bli bedre.
Hvordan hjelper nedskrivninger?
Krigen foregår nå, og sithene vinner den.
Om vi ikke gjør noe med det, vil de utslette hele galaksen.
Og vi må dele alle disse beskjedene med jediene.
Dette er ikke et jedi-tempel.
Tillat meg å si at det er så mye dyrebar kunnskap her.
Har du tenkt på om vår rolle skal være større?
Vi må fortelle dem det vi vet.
Det er så mye du ikke forstår.
Krig og konflikt er konstanter.
De er begge en del av tidens gang
som vil fortsette å komme og gå i all evighet.
Og nedskrivningene om dem vedvarer på disse steinene.
Vi tyder og nedskriver.
Det er alt.
Det kan det ikke være.
Må være noe mer ved dette.
Hvorfor får ingen lov til å gå opp til statuene?
Hva om vi kunne endre alt ved å kappe av det mørke hodet?
Kjære råd,
jeg ble oppdratt i et skjult tempel på Dolgarak, en planet i ytre randsone.
To store statuer har blitt skjult av skyene i århundrer der.
En representerer lyset, den andre mørket.
Når regnet faller fra skyene, sprer det seg på steinene
og skaper profetiske bilder.
Men de varer bare et kort øyeblikk før de fordamper til skyer igjen.
Om jeg drar dit og kapper av det mørke hodet,
kan det endre krigens gang.
Jeg er klar over risikoene.
Jeg er forberedt.
Derfor ber jeg om at dere godkjenner et oppdrag dit.
Det du sier er at ved å knuse speilet,
så kan vi kanskje endre hva speilet reflekterer.
Idéen er ikke uhørt.
Hva? Du kan ikke ta dette alvorlig.
Vel, så la oss stole på kraften.
Før du drar, skal vi også sende med deg en jedi på reisen.
Toul er ment for dette.
Jeg kan føle det.
Du er en skam, Bichan.
Jeg skal gjøre slutt på deg!
Mester!
Jeg skal drepe deg.
Jeg sverger på at jeg skal drepe deg!
Raseriet ditt.
Det passer en sith bedre enn en jedi.
Kom og finn meg når du er klar til å omfavne mørket.
Jediene vil falle, og sithene vil ta makten.
Og etter alt dette vil dere trenge en ny mester.
Toul!
Du må lære å kontrollere deg.
Hvilken rolle spiller det når sithene skal ta oss alle uansett?
Toul.
Rådet har tilkalt deg.
Du har fått et oppdrag.
Gutten bekymrer meg.
Han bærer for mye sinne.
Nei. Det er ikke sinne, men frykt.
Er du jedien på dette oppdraget?
Jøss, setter de sin lit til en guttunge?
Jeg kan høre deg.
Og jeg er ikke en guttunge.
Det er vel bedre enn ingenting.
Vel, skynd deg.
Vi har ikke mye tid.
Automatisk flystyring.
Så du er ikke er en ekte pilot.
Vet ikke om du har hørt det, men det er krig.
Så du må holde ut med meg.
Jeg aner ennå ikke
hvordan du overtalte rådet til å godkjenne oppdraget.
Sier du at avgjørelsen deres var feil?
Jeg mener, å kappe av en statues hode?
Ikke noe jeg ville meldt meg frivillig for.
Ja?
Skal jeg si deg noe? Følelsen er gjensidig.
Hvorfor trenger du en jedi til å kappe av en statues hode?
Det gjør jeg ikke. Det hadde vært lettere om du ikke var her.
Jeg har gjort alt det vanskelige allerede.
Ikke vondt ment, men kan du i det minste late som du oppfører deg som en jedi?
Jøss, du er noe for deg selv.
Utmerket valg. Du har god smak.
Du trenger ikke disse greiene. Du har med en jedi.
Dette er bortkastet tid og penger.
Jeg har bare ett forsøk. Så jeg skal gjøre det skikkelig.
Hva skal du gjøre med en bombe og en fallskjerm?
Planlegger du å sprenge en planet?
Det er flott.
Jeg har noen spesielle ting på bakrommet.
Du vil like dem.
Jeg snakker om ultrasjeldne og unike dingser.
Jeg sanser en kjent tilstedeværelse.
Det er Dolgarak.
Du kan se tempelet blant skyene.
Hei, er noe i veien?
Du ser ikke så bra ut.
Det kan ikke være.
En stund siden sist.
Hvorfor er du her?
Interessant sted for gjenforeningen vår. Har du ventet på dette øyeblikket?
Sett det for deg om og om igjen?
Nok!
Toul!
Jeg tror ikke speederen vil holde.
Ser ut som jeg trenger din hjelp.
Du kunne ha sagt det mye tidligere.
Vi er endelig fremme.
Jediene har gitt deg opp.
De visste at jeg lette etter deg, og sendte deg hit alene.
Bare hold kjeft og kjemp mot meg!
Kom igjen. Bare litt til.
Nå kjører vi!
Jeg trenger deg nå, Toul!
Er det hit dere skulle?
Jeg klarte det.
Så langt, så godt.
Alt ifølge planen.
Hodene.
Jeg ser dem.
Dra! Jeg holder ham tilbake.
Du kom helt hit til profetistatuene.
Så nytteløst.
Men de er sammenknyttet, ikke ulikt oss.
Kom. Overgi deg til mørket.
Nyt det.
Ikke velg å bli en meningsløs askehaug.
Isteden kan vi erobre galaksen.
Jeg blir aldri med deg!
Det er et stort mørke i deg.
Slikt sinne og slik frykt.
Nei, det er det ikke. Du lyver!
Vær så snill, vær den mørke siden.
Så nytteløst.
Jeg er lei for det.
Jeg ber om tilgivelse.
Hva?
Det er akkurat som jeg sa.
Nytteløst, ser du?
Hodene. Deres lyse og mørke energier blandes.
Du er tom for alternativer. Velg.
Jeg sa jo at skjebnene våre er sammenflettet.
Kun ett utfall kan redde deg nå.
Bli med meg.
Den tredje skikkelsen...
Det var meg.
Motstand vil bare forlenge...
Toul!
Jeg forstår nå.
Jeg vet hvorfor mesteren min sendte meg hit.
Toul! Kom igjen!
Våkne opp, Toul!
Jeg er lei for det.
Dette var bortkastet tid.
Du hadde rett.
Samme hva vi gjør, tar det ikke slutt.
Det er ikke mulig å stoppe krigen.
Selv om vi gjorde det, hadde det ikke spilt noen rolle.
En ny ville brutt ut.
Ingenting er fikset. Lys og mørke vil alltid eksistere sammen.
Om ingenting er fast bestemt, betyr det at det vil være håp.
Vi tas alltid av usikkerhetens tidevann,
men neste bølge bærer like mye håp som fortvilelse.
Ara, jeg trengte virkelig dette oppdraget.
Det tror jeg du også gjorde.
Vi utgjør er ganske bra team.
Vi drar tilbake og fortsetter kampen.
Men vi trenger et nytt skip, siden du krasjet vårt forrige, pilot.
Hva? Er du seriøs?
Det var ikke jeg som krasjet speederen.
Det var din feil, jedi. Så vi er skuls.
Tuller du? Å krasje et skip er mye verre.
Du har definitivt ødelagt illusjonene mine om de mektige jediene.
Tekst: Magne Hovden