BLANT STJERNENE
Slipp meg!
Jeg klarte det nesten.
Nei, søster. Den klarte nesten å ta deg.
Du kan ikke male mer. Vi trenger vannet til å overleve.
Jeg er ikke tørst.
Dette er alt vi har igjen, og du kaster det bort.
Nei! Dette er viktig. Det er til mammas stein.
Mamma pleide å gjøre det slik.
Jeg vet det.
Husker du, søster?
Ja, jeg husker.
Mamma hadde stor styrke.
Hun sa alltid at vi også hadde det.
Vi var lykkelige da.
Til de kom.
Spydene deres stakk dypt inn i hjertet av jorda vår.
Og de tok vannet vårt.
De forgiftet verdenen vår.
Mamma kunne ikke la det skje.
Hun skjulte oss for å holde oss trygge.
Jeg vet du ikke ville at hun skulle dra.
Hun burde blitt.
Men hun måtte gjøre det.
Mamma var veldig sterk.
Sterkere enn dem.
Ingen er sterkere enn dem.
Mamma ble en stjerne.
Det ble alle.
Unntatt oss.
Nå er hun der oppe og ser ned på oss fra himmelen.
Hadde hun ikke kjempet, hadde hun vært her ennå.
Se! Hun kan ikke se oss lenger.
Vi er alene.
Men vi er ikke alene!
Det er vi.
Jeg kan føle henne bak all den røyken.
Jeg må bare fortsette å male.
Du vet malingen vil falme uten stjernelyset.
Men jeg er her, Tichina.
Og jeg vil aldri la noe skje deg.
Sikker på at du ikke er tørst?
Kom igjen. Drikk min del.
Vi har ikke mer rent vann.
Jeg henter mer.
Burde ikke være et problem så lenge de ikke ser meg.
Som alltid.
Jeg blir også med.
Nei. Du blir her.
Som alltid.
Vent. Jeg...
Jeg kan kjempe mot dem.
Jeg er sterk nok nå. Akkurat som mamma.
Gi meg åren.
Nei! Jeg skal beseire dem alle.
Jeg vet at du føler kraften hennes.
Slutt!
Du vet ikke hva du snakker om.
Du holder tilbake!
Det fikk mor drept. Vi gjør det vi alltid gjør.
Jeg skaffer nok vann til å overleve, du holder deg i skjul her.
Dumme barn.
Ja. Ta den!
Hvorfor kan du ikke høre etter?
Stopp!
Skyt dem!
Følg meg.
Jeg sa jo at jeg kan beseire dem.
Du hadde bare flaks.
Følg etter dem.
Det var ikke bare flaks.
Det var mammas styrke.
Jeg ba deg slutte med det.
Hopp!
Jeg trodde det ikke var flere av dem igjen.
Fort. Porten lukkes.
La oss komme oss ut.
Vi må dra tilbake. Tro meg, vi kan beseire dem.
Nei! Vi har det vi trenger.
Beklager, Koten.
Jeg må gjøre dette.
Tichina!
Stå stille.
Hva holder du på med?
Denne jorda er vår!
Denne planetens ressurser tilhører Imperiet!
Kast henne utfor.
Nei.
Nei!
Nok!
Jeg sa jo at vi kunne beseire dem.
Ja.
Det gjorde du.
Takk, Tichina.
Se!
Det er dem.
De er her alle sammen!
- Mamma! - Jeg visste hun var der.
Hun ser så glad og sterk ut.
Du hadde rett.
Vi vil aldri være alene.
Tekst: Magne Hovden