Ets un carronyaire més, com la resta.
Ja puc obrir els ulls?
No, Sonic. Encara no.
Amy, no serà un altre truc per ficar-me a l'aigua?
- No és cap truc, Sonic. - Confia en mi. T'encantarà.
Molt bé, obre'ls.
Tatxam!
M'has regalat una palmera.
- Sí que és un truc. - No, Sonic, no és cap truc.
Però ja tinc una palmera.
Aquesta, aquesta altra i aquelles d'allà.
El regal no és només la palmera, sinó els records del que hi hem viscut.
Quan vas apostar que no podria pujar-hi mentre anaves a casa i tornaves.
Per cert, encara m'ho deus.
O quan li vam fer junts a l'Amy aquell pastís de coco.
O quan us vaig veure comprar el pastís i dir-li a l'Amy que era vostre.
O quan vaig riure tant que em va sortir xili pel nas.
Encara no sento les olors.
Sí, quins bons moments.
No, Sonic?
Va, penya, ¿no esteu sent una mica massa…
No sé... Sentimentals?
Mireu, ja ho he entès: palmera, amistat, records.
Chili dogs!
Crec que no ho has entès. Eh, Sonic?
UNA SÈRIE DE NETFLIX
Sí, el poder de regenerar la selva d'un sol cop.
Uau, que fàcil serà acostumar-se a això.
Per fi els podré deixar fora. A tots.
No tornaran a fer-li mal a la selva.
Com has dit?
Vejam què pot fer aquest martell!
Malament.
Espinosa, espera. Quantes vegades t'he de dir que no soc enemic?
Va, Espinosa. Has de confiar en mi.
Dona'm el cristallet aquest.
Fes el favor.
Que innocent si creus que et donaré el cor de la selva quan estic a punt.
Eh, a punt de què? Què vols fer?
El que calgui fer per protegir la Verda per sempre més.
Protegir la Verda?
Els carronyaires.
No vull fer-te mal, però tampoc deixaré que tu en facis.
Doncs no tens alternativa.
Intenta-ho de nou i no seré tan benèvola.
Espinosa, espera!
Espinosa!
Molt bé.
Potser no és tan greu.
Els carronyaires ja se n'han ocupat abans. Se les apanyaran.
No es limiten a seure a menjar escorça.
Que bona l'escorça.
He de sortir d'aquí.
Però si no té teulada! Ho hauria d'haver pensat abans.
Hola, com va?
Estic lliure!
Però ara, a córrer!
- Tu de nou. - Sí, jo de nou.
No vull fer-te mal, però penso prendre't el martell.
L'únic que prendràs és mal.
Uau, sí que l'agarres fort i…
Podria estar així tot el dia.
Sí!
Vigila.
Amb quatre tronquets no m'aturaràs!
Eh?
Veus? T'ho deia. Els arbres venen per nosaltres.
No!
Vaja, mireu el que ens ha dut el gat.
Jo no l'he dut.
És un dir, home.
Es pot saber què fas aquí?
L'última vegada que t'hem vist estaves traint-nos amb el monstre.
Al contrari, tio.
No us he traït. He anat pel fragment que m'havíeu d'ajudar a trobar.
- No ens vols robar l'escorça? - Qui vol això?
Llavors què?
Doncs que ve cap aquí. Si esteu ratllats, us heu d'aclarir ja.
De quines ratlles parles?
El que vull dir és que heu de trobar una base compartida.
Una base compartida? Si vivim als arbres! Està tocat de l'ala.
Feu conya?
No ho entens.
No hi tenim bases compartides. Ja no.
Solíem ser amics.
Ja quasi ni recordo quan tots ens dúiem bé,
quan compartíem els botins de la selva,
quan agafàvem només el que necessitàvem.
Però un dia…
ens va expulsar de la selva i ens va fer pujar al dosser, fins avui.
No hi ha bases compartides amb un monstre.
No m'ho puc creure.
Ha de quedar part de l'Amy en algun lloc.
Escolteu, heu de fer les paus amb l'Espinosa.
No, no hi ha res a fer.
Mireu, si hi parlem com a amics, potser la podem fer entrar en raó, no?
Sí? Em seguiu?
Ai, m'hauríeu d'haver fet cas!
Fora els dos!
Tenim alternativa?
- No. - Per fi.
Molt bé, aquest és el pla. A poc a poc…
A l'atac!
I si ara em feu cas?
- Jo hi estic a favor. - Sí.
Molt bé. Seguiu-me!
Està fosc.
Massa fosc.
O ella ens fa creure que és massa fosc.
No, no hi ha dubte que està fosc.
Vaja, vaja, vaja.
Mireu el que ens ha dut l'eriçó.
D'acord, sigueu guais i actueu amb naturalitat.
Hola, Espinosa!
Volem tenir una xerradeta amistosa amb tu. Te'n recordes?
"Hola, Espinosa. És preciós l'ocell que portes."
"Gràcies, Rude. L'Ocellet és únic."
"Que bonic el poble que heu fet."
"Gràcies, és poca cosa. Per què ens barallem?"
"No en tinc ni idea. Una abraçada?"
"Vine!"
Comencem així i passem a parlar constructivament sobre els problemes.
Deixant de banda: "Ai, ara veuràs."
A pesar de les últimes baralles, que fa molt que van,
aquí som tots molt bons amics, sí?
Veritat? Així que parlem, arribem a un acord pacífic i qui sap?
Potser al final acabarem tots rient.
De què hem de parlar?
Ho veus? Estem parlant. Mira, l'Amy diria que cal parlar dels sentiments.
Dels sentiments?
Els sentiments són una trampa.
D'acord. Mireu, començo jo.
- Tinc la sensació que… - No saps ni el que fas?
Ho intento. Tinc la sensació que seria més fàcil si no m'interrompéssiu
i que és més difícil del que sembla encara que l'Amy fa que sembli fàcil.
- Et toca. - A mi?
Sí, vinga. Recorda, cap sentiment és dolent.
S'ha distret. Ara!
Heu dit que em faríeu cas! Us en recordeu?
Em sento
enfadada!
Entenc que estiguis enfadada, però i la part de no barallar-se?
Han demostrat que no puc confiar en ells, i ara, per fi, s'acabarà tot!
Però què has fet?
He fet el que calia fer.
Així els carronyaires es quedaran al dosser, on han de ser.
Els has destrossat la casa, es moriran de fam.
Si és el que implica salvar la selva,
que sigui així.
No!
Per què no ho entén ningú? Heu de trobar la manera de sobreviure tots, fent pinya.
Què en saps tu, de fer pinya?
Molt bé, obre'ls.
Tatxam!
Però ja tinc una palmera.
El regal no és només la palmera, sinó els records del que hi hem viscut.
La palmera és el que ens uneix a tots.
Espinosa, tot està connectat.
Tu, jo, la Verda i inclús els carronyaires.
Tots formem part d'una cosa molt més gran.
Quanta xerrameca sentimental.
Si m'ho vas dir tu.
M'és igual. Amb el cor de la selva,
tinc prou poder per assegurar-me que ningú faci mal a la Verda.
- Que li faci mal? - Hem acabat.
Que hem acabat?
Bé, aniré a parlar amb la Verda.
Ni t'acostis a la Verda!
Més ràpid, Ocellet. A tot drap.
Ai, Ocellet. Ho sento, però has de continuar.
Ell segurament ja hi ha arribat.
Ai, no t'entra gaire llum, veritat?
Està tot tan fosc que l'Espinosa s'ha perdut i tot.
Però no pateixis, tinc un pla i t'inclou a tu.
Ja ho sé. Tu confia en mi.
Aparta't ara mateix
de la meva palmera.
Obliga'm.
Ocellet!
Uau, que vola i tot?
Accepta-ho, saps que tinc raó.
Però quina falta de respecte a la Verda.
Ara sí. No pateixis, palmera. Jo me n'ocupo.
Soc aquí, Espinosa. A veure si encertes.
Ho intentaré. Ja veurem.
Però què he fet?
Com ha pogut passar?
Jo només volia protegir la Verda.
I ho he espatllat tot.
Solíem ser amics.
Hi solia haver equilibri.
Però va arribar un moment que només hi veia un espoli continu.
Em vaig adonar que s'estaven esgotant els recursos.
Espoliaven i no retornaven res,
sense descans,
sense respecte.
Estaven matant la selva.
No ho aguantava més, vaig petar i em vaig convertir en un monstre.
Vaig passar a l'acció,
però no vaig poder tornar a ser qui era.
Jo…
no ho veia així.
Perdona, Espinosa. No era conscient que…
Tatxam!
Ves-hi, amunt.
Estira les ales.
Ves-te'n.
Tu també. Només has de fer girar les cues.
Estava tan fosc que estava perduda.
Que egoista evitar que l'Ocellet volés i deixar-vos…
a tots fora.
Feies bé de defensar la selva, però és que aquesta selva és antinatural.
El fragment ho va desequilibrar tot.
- Inclús la vostra amistat. - Com podem tornar a començar?
La meva amiga Amy diria: "Parleu."
Però és una mica sensiblera.
No sé. Fa pinta de ser bona noia.
Sí.
Ho ets.
Hem de reconèixer els errors si volem viure en harmonia.
Jo també.
Jo no estic plorant, tu sí.
Ostres! El fragment!
Aquestes el trobaran.
Ho sento, amics, però ara, a córrer!
L'Ocellet m'està indicant on és el fragment. Sí!
Si van més ràpid és que és el bon camí.
Sonic, estic perdut al buit.
- Shadow? - Has de seguir movent-te.
Com pots…?
He tornat a Nova Jou?
Com és que he tornat…?
Per un futur millor!
Qui està amb mi?
Ai, mare.
Subtítols: Tòfol Cabeza Cáceres