Ти такий самий спустошувач, як і решта.
Можна вже відкрити очі?
Ні, Соніку. Ще ні.
Емі, хочеш знову заманити мене у воду?
Це не розіграш.
Повір, тобі сподобається.
Гаразд, відкривай.
Та-да!
Ти даруєш мені пальму.
Це таки витівка.
Ні, Соніку, жодних витівок.
Але в мене вже є пальма.
Ось ця, та й ті трохи далі.
Річ не в самому дереві,
а в спогадах, пов'язаних із ним.
Як спір на швидкість. Я — до верхівки,
чи ти — додому й назад.
Ти досі мені винен.
І коли ми готували кокосовий пиріг для Емі.
Або коли я побачила, що насправді ти купив той пиріг.
Або коли я так розсміявся, що чилі вилетіло з носа.
Досі не відчуваю запаху.
О так, спогади про гарні часи.
Так, Соніку?
Що з вами, народ?
Вам не здається, що це занадто…
Ну, не знаю.
Сентиментально?
Я розумію.
Дерево, дружба, спогади.
Чилі-доги!
А я бачу, що не розумієш, Соніку.
СЕРІАЛ NETFLIX
СОНІК ПРАЙМ
Так.
Сила відновлювати джунглі в одному ударі.
О, а це мені до вподоби.
Нарешті я перекрию вхід.
Їм усім.
Більше жодної шкоди джунглям.
Ти про що?
Погляньмо, що може цей молот!
А це вже погано.
Колючко, зажди!
Скільки разів казати? Я тобі не ворог!
Ну ж бо, Колючко, довірся мені.
Віддай цю блискучу штучку.
Будь ласка.
Гадаєш, я віддам тобі серце джунглів, коли з'явився такий шанс?
Стоп, шанс для чого? Ти куди?
Зробити те, що мушу, — назавжди захистити Зелень.
Захистити Зелень?
Спустошувачі.
Я не хочу тебе кривдити, але ти маєш спинитися.
Тоді в тебе немає вибору.
Наступного разу пощади не буде.
Ні, зачекай!
Колючко!
Гаразд.
Я марно панікую.
Звісно ж, вони готові.
Усе буде добре. Вони ж не сидять там і не їдять кору.
Смачна кора.
Я маю вибратися.
Даху немає! Це ж очевидно!
От я гальмо.
Гей, як життя?
Свобода!
Маю летіти!
Знову ти.
Ага, знову я.
Слухай, без образ, але я забираю молот.
Без образ, але молотом тобі по макітрі.
Ой.
Ого, яка в тебе хватка. Я…
Розважався б так цілий день.
Так!
Ой!
Легше!
Ой-йой!
Привіт!
Друзки й скалки мене точно не спинять.
Що це?
Бачиш? Я ж казав. Дерева йдуть за нами.
Ой!
Ні, ні, ні!
Подивіться, а ось і наш кіт у мішку.
Я не в мішку.
Це просто такий вираз.
Що ти тут робиш?
Востаннє ми бачили тебе з монстром. Ти зрадив нас!
Ти все переплутав. Я не зрадник.
Я пішов за Уламком, а ви мали мені допомогти.
-То ти не крадій кори? -Кому потрібна ваша кора?
До чого ти ведеш?
Дуже скоро вона буде тут.
Ви маєте припинити гризню!
Тобто не можна гризти кору?
Між вами має бути якесь спільне підґрунтя.
Підґрунтя? Ми живемо на деревах.
Він параноїк.
Ви це серйозно?
Тобі не зрозуміти.
Немає спільного підґрунтя. Уже давно.
Колись ми були друзями.
Тепер навіть важко пригадати мирні часи.
Завжди ділилися здобиччю.
Ніколи не брали нічого зайвого.
Аж раптом…
Вона стала на бік джунглів,
вигнала нас сюди, де ми живемо й донині.
З монстром не можна знайти спільної мови.
Я в це не вірю.
Емі має бути там.
Глибоко в душі.
Народ,
ви маєте помиритися з Колючкою.
Ні, ніколи в житті.
Ми поговоримо з нею як друзі
і переконаємо її дослухатися до розуму, гаразд?
Згодні? Ви зі мною?
Я ж вам казав!
Швидше!
Є інший вибір?
-Ні. -То ви згодні!
Отже, план такий. Починаємо обережно…
В атаку!
Може, тепер зробимо по-моєму?
-Я голосую «за». -Ми теж!
Гаразд. За мною!
Тут темно.
Надто темно.
Або вона змушує нас так думати.
Та ні, тут дійсно дуже темно.
Так, так, так.
Гляньте, кого привів із собою їжак.
Добре. Не фиркайте й поводьтеся природно.
Привіт, Колючко!
Ми тут прийшли просто потеревенити.
Пам'ятаєш, як це?
«Привіт, Колючко! Яка в тебе крута пташка».
«Дякую. Птаха дійсно унікальна».
«А у вас миле село на деревах».
«О так, там зручно. А чому ми посварилися?»
«І гадки не маю. Обіймемось?»
«Обіймашки!»
Це початок,
а потім конструктивний обмін думок щодо наших проблем.
Але без цього: «Я тебе знищу!»
Попри останні… Хтозна, як довго це тривало.
Ми тут усі добрі друзі, правда ж?
Отже, обговоримо все разом,
укладемо мир, і хтозна?
Може, згадуватимемо про це з усмішкою.
Про що тут говорити?
Бачите? Ми розмовляємо.
Емі б запропонувала поговорити про почуття.
Про почуття?
Я почуваюся в пастці.
Гаразд, слухайте. Я почну.
-Я почуваюся, як… -Як повний нездара?
Я намагаюся.
Було б легше, якби ти не перебивала мене постійно.
І це важче, ніж здається,
хоча в Емі виходить дуже легко.
-А тепер ти. -Я?
Ага. Пам'ятай, немає неправильних почуттів.
Втратила пильність!
Ви ж обрали мене лідером, так?
Я почуваюся
розлюченою!
Гаразд, ти сердишся.
Але навіщо починати бійку?
Як бачиш, їм нема довіри.
І тепер, нарешті, усе скінчиться!
Що ти накоїла?
Я… Я мусила це зробити.
Тепер спустошувачі сюди ані ногою. Хай живуть нагорі.
Ти знищила їхній дім. У них немає їжі.
Якщо так я врятую джунглі,
хай так і буде.
Ні, ні.
Як ви не розумієте? Ви маєте помиритися
і жити разом в єдності.
А що ти знаєш про єдність?
Гаразд, відкривай.
Та-да!
Але в мене вже є пальма.
Річ не в самому дереві,
а в спогадах, пов'язаних із ним.
Нас усіх пов'язує це дерево.
Усе пов'язано.
Ти, я, Зелень, навіть спустошувачі.
Ми всі є частиною чогось більшого.
Що за сентиментальні дурниці?
Але ти сама це казала.
Забудь. Завдяки серцю джунглів
я більше ніколи не дозволю скривдити Зелень.
Скривдити?
Іди геть!
Ти мене женеш?
Я сам поговорю з Великою Зеленню.
Тримайся від неї якомога далі!
Швидше, Птахо. Лети щосили!
О, Птахо.
Вибач, але зупинятися не можна.
Він, мабуть, уже біля Зелені.
Тут для тебе замало світла.
І Колючка збилася зі шляху світла.
Не хвилюйся. Ми з тобою все виправимо.
Знаю, довірся мені.
Руки геть від мого дерева.
Змусь мене!
Птахо!
Що? Вона вміє літати?
Ти ж знаєш, що я маю рацію.
Як ти смієш зневажати Велику Зелень?
Ось так.
Не хвилюйся. Я розберуся.
Я тут! Покажи, на що здатна!
Мабуть.
Побачимо.
Що я накоїла?
Як так сталося?
Я лише хотіла захистити Зелень.
Натомість я її знищила.
Колись ми були друзями.
Колись була гармонія.
Але з часом
навкруги було лише постійне спустошення.
І я зрозуміла, що вони виснажують наші ресурси.
Вони беруть і нічого не дають.
Не дають джунглям перепочити. Не поважають їх.
Вони знищували джунглі.
Я не витримала,
зірвалася
і перетворилася на монстра.
Я мала нарешті втрутитися.
І вже не могла бути собою.
Я…
Я все інакше уявляла.
Вибач, Колючко.
Я не знав. Я…
Та-да!
Ну ж бо, лети!
Розправ крила.
Лети.
Ти теж.
Верти хвостиками.
Я заблукала в темряві.
Через егоїзм я не пускала Птаху в небо,
а вас сюди.
Молодець, що захищала природу,
але річ у тім, що ці джунглі неприродні.
Уламок зруйнував рівновагу.
І твою дружбу також.
І як почати заново?
Моя подруга Емі сказала б: «Поговоріть».
Вона любить сентименти.
Ну, а мені вона здається милою.
Це правда.
Ти мила.
Якщо хочемо жити в гармонії, маємо визнати помилки.
Згодна.
Це не я плачу, а ти.
Ой, забув! Уламок!
Чоботи, уперед!
Вибачте. Чоботи, погнали!
Маленька Птаха показала, де Уламок. Так!
Швидкоходи вказують шлях.
-Я застряг у порожнечі. -Що?
-Шедоу? -Не зупиняйся!
Як ти зміг…
Це знову Нью-Йоук?
Як я сюди…
Заради майбутнього!
Хто зі мною?
О ні.
ЗВАЖАЙ, НА ЯКЕ ДЕРЕВО ГАВКАЄШ
Переклад субтитрів: Катерина Яцук