Du är ännu en besudlare, som de andra.
-Får jag titta nu? -Nej, Sonic. Inte än.
Amy, lura inte ner mig i vattnet igen.
Jag luras inte. Lita på mig.
Du kommer att älska det. Okej, öppna ögonen.
Överraskning!
Du skaffade palmen åt mig.
-Då är det ett trick. -Nej, det är det inte.
Men jag har redan en palm. Den där och den där, och de där borta.
Gåvan är inte bara trädet. Den är minnena som trädet gett oss.
Jag försökte flyga till toppen medan du sprang hem och tillbaka. Jag vann vadet.
Vi bakade Amys krämiga kokospaj ihop.
Jag såg dig köpa en sån. Sen sa du till Amy att du hade bakat den.
Eller när jag skrattade så mycket
att chili kom ut ur näsan. Jag kan fortfarande inte lukta.
Ja, då hade vi kul. Eller hur, Sonic?
Kom igen, hörni. Är ni inte kanske lite för sentimentala?
Jag fattar. Träd, vänskap, minnen. Chilikorvar!
Du fattar visst inte, eller hur, Sonic?
Ja. Kraften att återskapa djungeln med ett enda slag.
Det här skulle jag kunna vänja mig vid.
Äntligen kan jag stänga dem ute.
Allihop. De ska aldrig få skada djungeln igen.
-Vad sa du? -Låt oss se vad hammaren klarar av!
Inte bra.
Thorn, vänta.
Hur många gånger måste jag säga det? Jag är inte din fiende. Lita på mig.
Ge mig den vackra kristallgrejen. Snälla?
Tror du att du ska få djungelns hjärta när jag är så nära?
Vänta. Så nära vad då? Vart ska du?
Den Gröna måste skyddas för evigt. Jag gör det jag måste.
Skydda den Gröna? Besudlarna.
Jag vill inte skada dig, men du får inte skada nån annan.
Då har du inget val.
Nästa gång är jag inte så förlåtande.
Thorn, vänta!
Thorn!
Okej. Det kanske inte är så illa.
Besudlarna har mött henne förr.
De klarar sig. De sitter ju inte och bara äter bark.
Barken var god.
Jag måste ut härifrån.
Det finns ju inget tak! Det borde jag ha tänkt på tidigare.
Tjena, läget?
Jag är fri! Jag måste sätta fart.
-Du igen. -Ja, jag igen.
Jag vill inte skada dig, men jag tar hammaren.
Det enda du får är stryk.
Oj.
Det var inget dåligt grepp du har. Har…
Jag kan hålla på hela dagen.
Ja!
Aj! Försiktigt.
Oj!
Hördu!
Mig stoppar man inte så lätt.
Va?
Ser du nu? Träden kommer för att ta oss.
Aj!
Nej!
Titta vad katten har släpat in.
Det gjorde jag inte.
Det är bara ett uttryck.
Vad gör du här? Sist vi såg dig förrådde du oss ihop med monstret.
Ni missförstår. Jag förrådde er inte.
Jag ville ta skärvan, och ni skulle ju hjälpa mig.
-Vill du inte åt barken? -Det vill ingen!
-Vad menar du, då? -Hon är på väg hit.
-Lös ert bråk, och det snabbt. -Vilket bråk då?
Hitta nån gemensam mark att stå på.
Gemensam mark? Vi bor i träden.
-Han är paranoid. -Driver du med mig?
Du förstår inte. Vi har inget gemensamt. Inte längre.
Förr var vi vänner. Nu minns jag knappt tiden när vi höll sams.
Vi delade på djungelns gåvor. Vi tog bara det vi behövde för att överleva.
Men en dag…
…satte hon djungeln först. Hon jagade upp oss i träden. Där har vi förblivit.
Man kan inte hitta nåt gemensamt med ett monster.
Jag vägrar tro det. Amy måste finnas inom henne…nånstans.
Ni måste sluta fred med Thorn.
-Nej, vi är färdiga med henne. -Vi går dit som vänner.
Vi får henne att ta förnuftet till fånga. Vad sägs? Ställer ni upp?
Ni borde ha lyssnat.
Kom igen, ni två.
Har vi nåt val?
-Nej. -Äntligen.
Så här är planen. Vi tar oss dit försiktigt.
Attackera!
Ska vi göra som jag vill nu?
-Jag röstar ja. -Ja.
Okej. Följ mig.
Det är mörkt.
För mörkt.
Eller så får hon oss att tro det.
Nej, det är faktiskt mörkt.
Ser man på… Titta vad igelkotten släpade in.
Okej. Lugn och fin. Agera naturligt.
Hej, Thorn! Vi vill bara ha en pratstund, i all vänlighet. Minns du dem?
"Hej, Thorn. Jag älskar fågeln du rider på."
"Tack, Prim. Birdie är unik. Vilken fin by ni har byggt uppe i träden."
"Den duger. Varför grälar vi egentligen?"
-"Ingen aning. En kram?" -"Kramkalas!"
Vi börjar där, och sen har vi en konstruktiv konversation om problemen.
Förutom "nu ska jag ta dig"!
Hör på. Jag vet inte hur länge det här har pågått,
men vi är ju alla goda vänner, eller hur? Låt oss diskutera det här.
Vi hittar en fredlig lösning, och till slut blir alla nöjda och glada.
-Vad finns det att prata om? -Ser du? Nu pratar vi.
Amy hade tyckt att vi borde prata om våra känslor.
-Våra känslor? -Känslor?
-Känslor?
Det känns som en fälla.
Okej. Jag kan börja.
-Jag känner… -Som om du inte vet vad du gör?
Jag försöker. Det vore lättare om jag inte blev avbruten hela tiden.
Det känns svårare än det ser ut fastän Amy får det att se enkelt ut.
-Din tur. -Jag?
Sätt igång. Inga känslor är fel.
-Hon är distraherad. Nu! -Ni skulle väl göra som jag ville?
Jag känner mig…arg!
Okej, jag fattar. Du är arg. Vad hände med att inte slåss?
De visade att man inte kan lita på dem. Äntligen tar det slut!
-Vad har du gjort? -Jag gjorde det som behövdes.
Det håller dem kvar där uppe, där de hör hemma.
Du förstörde deras hem. De lär svälta.
Om det behövs för att rädda djungeln…
Då blir det så.
Nej.
Varför fattar ni inte? Ni måste hitta ett sätt att leva ihop. Alla tillsammans.
Vad vet du om att leva ihop?
Okej, öppna ögonen.
Överraskning!
Men jag har redan en palm.
Gåvan är inte bara trädet. Den är minnena som trädet gett oss.
Det är trädet som binder oss samman.
Thorn, allt hänger ihop. Du, jag, den Gröna, till och med besudlarna.
Vi är alla en del av nåt som är större än vad vi är.
-Vilket sentimentalt skitsnack. -Men så sa ju du till mig.
Strunt samma. Med djungelns hjärta kan jag se till att den Gröna inte skadas igen.
-Skadas? -Jag är färdig med dig.
Är du färdig med mig? Då ska jag prata med den Stora Gröna.
Håll dig borta från den!
Snabbare, Birdie. Ge mig allt du har.
Åh, Birdie. Jag är ledsen, men du måste fortsätta.
Han är nog vid den Stora Gröna nu.
Du får inte så mycket ljus, va?
Det är så mörkt att till och med Thorn har gått vilse.
Ingen fara. Jag har en plan. Du är med i den.
Jag vet, bara lita på mig.
Gå…undan…från mitt…träd.
-Tvinga mig. -Birdie!
Oj! Kan den där saken flyga?
-Inse att jag har rätt, Thorny. -Hur vågar du ringakta den Stora Gröna?
Där kom det. Ingen fara, trädet. Jag grejar det.
Här är jag, Thorny. Gör ditt bästa.
Tror jag. Vi får väl se.
Vad har jag gjort?
Hur kunde det här hända? Jag ville ju bara skydda den Gröna.
Nu har jag förstört den.
Vi var ju vänner förr.
Det fanns en balans förr.
Men efter ett tag såg jag bara att alla ständigt tog.
Till slut insåg jag att de tömde alla våra resurser.
De tog, men de gav aldrig tillbaka.
Djungeln fick inte vila. Den fick ingen respekt.
De höll på att döda djungeln.
Jag orkade inte längre. Det slog slint och jag blev ett monster.
Det fick inte ske.
Men jag kunde aldrig bli den jag en gång varit.
Jag såg det aldrig på det sättet.
Förlåt mig, Thorn. Jag förstod inte. Jag…
Överraskning!
Flyg upp dit. Bred ut dina vingar.
Gör det, du.
Du med. Du behöver bara snurra på dina svansar.
Jag gick vilse i mörkret. Det var själviskt att hindra Birdie från att flyga
samtidigt som jag försökte stänga er alla ute.
Du gjorde rätt i att försvara djungeln, men den här djungeln är onaturlig.
Skärvan förstörde balansen, inklusive er vänskap.
Hur börjar vi om?
Min vän Amy skulle säga: "Prata med varandra."
Men hon är lite fånig.
Jag tycker att hon låter toppen.
Ja. Det är du.
Vi måste erkänna vår skuld om vi ska kunna leva i harmoni.
Jag med.
Jag gråter inte. Du gråter.
Attans! Skärvan.
De här två hittar den. Förlåt, vänner. Måste iväg, och fort.
Lilla Birdie visade var skärvan finns. Ja!
Snabba pjuck vilar inte.
-Sonic, jag är vilse i tomrummet. -Shadow?
-Du måste fortsätta. -Hur kan du…
Är jag tillbaka i New Yoke City? Hur hamnade jag…
För en bättre morgondag! Vem är med mig?
Åh, nej.
STORA GRÖNA
Undertexter: Mats Nilsson