‎Ești doar un hoț ca toți ceilalți.
‎Pot să deschid ochii?
‎Nu, Sonic. Nu încă.
‎Amy, ar fi bine ‎să nu mă atragi iar în apă.
‎Nu, Sonic.
‎Crede-mă! O să-ți placă.
‎Deschide-i!
‎Ta-da!
‎Mi-ai adus palmierul.
‎Deci e un truc.
‎Nu, Sonic, nu e un truc.
‎Dar am deja un palmier.
‎Ăla, ăla și ăia de acolo.
‎Darul nu e doar copacul.
‎Ci toate amintirile noastre din jurul lui.
‎Ca atunci când am pariat că nu pot să zbor
‎până pleci și vii de-acasă. ‎Îmi ești dator.
‎Și când i-am făcut lui Amy ‎plăcinta cu cremă de cocos.
‎Sau când ai cumpărat plăcintă ‎și-ai zis că ai făcut-o tu.
‎Sau când mi-a ieșit chili pe nas ‎de la atâta râs.
‎Tot nu am miros.
‎Da, vremuri bune.
‎Nu, Sonic?
‎Zău așa!
‎Nu credeți că sunteți cam…
‎Nu știu, sentimentali?
‎Înțeleg.
‎Copac, prietenie, amintiri.
‎Hot-dog cu chili!
‎Cred că nu înțelegi. Nu, Sonic?
‎Da.
‎Puterea de a regenera jungla ‎dintr-o lovitură.
‎M-aș putea obișnui cu asta.
‎În sfârșit, îi pot bloca.
‎Pe toți.
‎Nu vor mai face rău junglei.
‎Ce-ai zis?
‎Să vedem ce poate face ciocanul ăsta!
‎Nu e bine.
‎Ghimpe, stai!
‎De câte ori să-ți spun? ‎Nu sunt dușmanul tău!
‎Ghimpe! Ai încredere în mine!
‎Dă-mi chestia de cristal!
‎Te rog?
‎Ești fraier să crezi că ți-aș da ‎inima junglei tocmai acum.
‎Cum adică? Unde te duci?
‎Să fac ce trebuie ‎ca să apăr Verdele pentru totdeauna.
‎Să aperi Verdele?
‎Hoții!
‎Nu vreau să te rănesc, ‎dar nu te las să faci rău cuiva.
‎Atunci n-ai de ales.
‎Împotrivește-mi-te și nu voi avea milă!
‎Ghimpe, stai!
‎Ghimpe!
‎Bine.
‎Poate nu e așa de rău.
‎Hoții au mai avut de-a face cu ea.
‎O să fie bine. Doar n-o să stea ‎să mănânce coajă de copac.
‎E scoarță bună.
‎Trebuie să plec.
‎N-are acoperiș, desigur! ‎Ar fi trebuit să mă gândesc la asta.
‎Cum merge?
‎Sunt liber!
‎Trebuie să fiu iute.
‎Iar tu?
‎Da, iar eu.
‎Nu vreau să te rănesc, dar iau ciocanul.
‎Tu o să iei doar niște bătaie.
‎Măiculiță!
‎Mamă, ce priză ai! Ai cumva…
‎Aș putea face asta toată ziua.
‎Da!
‎Au!
‎Ușor!
‎Hopa!
‎Hei!
‎Nu mă opresc pe mine câteva așchii!
‎Ce?
‎Vezi? Ți-am spus. Copacii vin după noi.
‎Au!
‎Nu!
‎Ia uite ce-a adus pisica!
‎Ba nu.
‎Așa e vorba.
‎Ce cauți aici?
‎Te-am văzut cum ne-ai trădat cu monstrul.
‎Ai înțeles greșit. Nu v-am trădat.
‎M-am dus să iau Ciobul, ‎și trebuia să mă ajutați.
‎- Deci nu vrei scoarța? ‎- Nici vorbă!
‎Care e ideea?
‎Ideea e că ea vine aici.
‎Trebuie să vă împăcați imediat!
‎Ce tot spui acolo?
‎Spun că trebuie ‎să ajungeți la un numitor comun.
‎Un numitor comun? Locuim în copaci.
‎Tipul e paranoic.
‎Glumești?
‎Nu înțelegi.
‎Nu mai există niciun numitor comun.
‎Eram prieteni.
‎Abia îmi amintesc ‎când ne înțelegeam cu toții.
‎Când împărțeam prada din junglă,
‎când luam doar ce ne trebuia.
‎Într-o zi‎…
‎ea a ales jungla în locul nostru ‎și ne-a izgonit în coronament.
‎Nu poți găsi ‎un numitor comun cu un monstru.
‎Nu pot să cred!
‎Amy trebuie să fie undeva… acolo.
‎Ascultați, trebuie ‎să vă împăcați cu Ghimpe.
‎Nu, am terminat cu ea.
‎Vorbim cu ea ca prieteni
‎și încercăm s-o facem să înțeleagă.
‎Da? Sunteți de acord?
‎Trebuia să m-ascultați!
‎Haideți!
‎Avem de ales?
‎- Nu. ‎- În sfârșit!
‎Uitați care e planul! Acționăm ușor.
‎Atac!
‎Poate mă ascultați de data asta.
‎- Votez „da”. ‎- Da.
‎Bine. Urmați-mă!
‎E întuneric.
‎Prea întuneric.
‎Sau vrea să credem că e prea întuneric.
‎Nu, sigur e întuneric.
‎Ia te uită!
‎Ia uite ce-a adus ariciul!
‎Bine. Fiți calmi! Fiți naturali!
‎Salut, Ghimpe!
‎Vrem doar să discutăm prietenește.
‎Îți amintești?
‎„Bună! Îmi place pasărea ‎pe care o călărești.”
‎„Mersi, Prim. Pasărea e unică.”
‎„Ai construit un sătuc excelent.”
‎„Mersi. E de ajuns. De ce ne certăm iar?”
‎„Habar n-am. Ne îmbrățișăm?”
‎„Îmbrățișări!”
‎Începem de acolo
‎și apoi discutăm constructiv ‎despre problemele noastre.
‎Mai puțin: „Îți arăt eu ție!”
‎Uite, în ciuda ultimului nu știu cât timp,
‎suntem toți prieteni buni aici, nu?
‎Nu? Atunci hai să discutăm!
‎Să ajungem la un acord.
‎Poate până la sfârșit, vom râde cu toții.
‎Ce-avem de vorbit?
‎Vezi? Vorbim.
‎Amy ar spune ‎să vorbim despre sentimentele noastre.
‎Sentimente?
‎Mi se pare o capcană.
‎Bine, încep eu primul.
‎- Simt că… ‎- Că nu știi ce să faci?
‎Încerc.
‎Că ar fi mai ușor dacă nu m-ai întrerupe.
‎Și simt că e mai greu decât pare, ‎deși Amy face să pară atât de ușor.
‎- Tu, acum. ‎- Eu?
‎Sigur. Hai! Nu există sentimente greșite.
‎E distrasă. Acum!
‎Ați votat să mă urmați, nu?
‎Mă simt…
‎furioasă!
‎Înțeleg. Ești furioasă.
‎Dar parcă nu trebuia să ne batem.
‎Au dovedit că nu-s de încredere. ‎Și acum, în sfârșit, se termină!
‎Ce-ai făcut?
‎Am făcut ce trebuia.
‎Acum Hoții o să stea în coronament, ‎unde le e locul.
‎Le-ai distrus casa! Vor muri de foame.
‎Dacă e necesar pentru a salva jungla,
‎așa să fie.
‎Nu.
‎De ce nu pricepeți? Trebuie să coabitați.
‎Toți împreună.
‎Ce știi tu despre coabitare?
‎Bine, deschide-i!
‎Ta-da!
‎Dar am deja un palmier.
‎Darul nu e doar copacul. ‎Ci toate amintirile noastre din jurul lui.
‎Copacul ne ține laolaltă.
‎Ghimpe, totul e legat.
‎Tu, eu, Verdele, chiar și Hoții.
‎Facem parte din ceva mai mare decât noi.
‎Ce prostii sentimentale!
‎Dar tu mi-ai spus asta.
‎Nu contează. Cu inima junglei,
‎am puterea să mă asigur ‎că Verde nu va mai fi rănit.
‎- Rănit? ‎- Am terminat cu tine.
‎Ai terminat cu mine?
‎Bine. Merg să vorbesc cu Marele Verde.
‎Stai departe de Marele Verde!
‎Mai repede, Pasăre! Dă tot ce poți!
‎Of, Pasăre!
‎Îmi pare rău, dar trebuie să continui.
‎Cred că a ajuns la Marele Verde.
‎Nu prea e lumină aici, nu?
‎E așa de întuneric ‎că și Ghimpe s-a rătăcit.
‎Stai liniștit! Am un plan pentru tine.
‎Ai încredere în mine!
‎Nu te apropia… de copacul meu!
‎Fă-mă!
‎Pasăre!
‎Chestia aia poate zbura?
‎Știi că am dreptate, Ghimpe!
‎Cutezi să nu-l respecți ‎pe Marele Verde?
‎Așa. Stai liniștit, copacule! Mă descurc.
‎Iată-mă, Ghimpe! Dă tot ce poți!
‎Cred.
‎Vom vedea.
‎Ce am făcut?
‎Cum s-a-ntâmplat asta?
‎Voiam doar să protejez Verdele.
‎Acum l-am stricat.
‎Eram… prieteni.
‎Era echilibru înainte.
‎Dar, după o vreme, ei exploatau tot.
‎În sfârșit, ‎am realizat că ne epuizează resursele.
‎Iau, dar nu dau niciodată înapoi,
‎nu se opresc ‎și nu arată niciodată respect.
‎Distrugeau jungla.
‎N-am mai rezistat. ‎Am clacat și am devenit un monstru.
‎Nu puteam să nu fac nimic.
‎Dar nu puteam să revin la cine fusesem.
‎Eu… n-am văzut așa lucrurile.
‎Îmi pare rău, Ghimpe!
‎Nu am știut. Eu…
‎Ta-da!
‎Zboară!
‎Întinde-ți aripile!
‎Haide!
‎Și tu. Trebuie să-ți învârți codițele.
‎M-am pierdut în întuneric.
‎A fost egoist s-o împiedic ‎pe Pasăre să zboare
‎și să vă izolez pe voi.
‎Ai avut dreptate să aperi jungla,
‎dar jungla asta e nefirească.
‎Ciobul a dezechilibrat tot, ‎inclusiv prietenia noastră.
‎Cum o luăm de la capăt?
‎Prietena mea Amy ar spune să comunicăm.
‎Dar e cam siropoasă.
‎Nu știu. Pare grozavă.
‎Da.
‎Chiar ești.
‎Trebuie să ne recunoaștem vina ‎ca să trăim în armonie.
‎Și eu.
‎Eu nu plâng. Tu plângi.
‎Fir-ar! Ciobul!
‎Îl vor găsi ei.
‎Scuze, amici. Trebuie să plec iute.
‎Pasăre mi-a spus unde e Ciobul. Da!
‎Pantofii mei nu mint.
‎Sonic, sunt pierdut în vid.
‎- Shadow? ‎- Trebuie să continui.
‎Cum ai știut…
‎M-am întors în orașul New Yoke?
‎Cum am ajuns înapoi?
‎Pentru un viitor mai bun!
‎Cine e cu mine?
‎Of, nu!
‎COMPLET ÎN COPAC