Ugyanolyan fosztogató vagy, mint a többi.
Kinyithatom már?
Nem, Sonic. Még nem.
Amy! Ne próbálj megint valami trükkel a vízbe csalni!
Semmi trükk. Hidd el, imádni fogod!
Oké. Nyisd ki a szemed!
Íme!
Kaptam egy pálmafát?
- Akkor mégis trükk. - Nem, Sonic, nem az.
De már van pálmafám.
Az, meg az és azok is.
Nem csak a fa az ajándék.
Hanem a hozzá kötődő sok emlék is.
Mint a fogadásunk, hogy felérek-e a tetejéig, amíg hazafutsz és vissza.
Azóta is lógsz nekem.
És amikor kókuszos pitét sütöttünk Amynek.
Vagy amikor láttam, hogy veszel egyet, és azt mondod, te sütötted.
Vagy amikor úgy nevettem, hogy az orromon is chili folyt.
Azóta is érzem az illatát.
Igen, jókat szórakoztunk.
Ugye, Sonic?
Jaj, ne már! Nem vagytok egy kicsit túlzottan…
Nem is tudom. Szentimentálisak?
Értem én.
Fa, barátság, emlékek.
Chilis hot dog!
Azt hiszem, mégsem érted. Igaz?
Ez az!
Egyetlen csapással regenerálhatom a dzsungelt.
Na, ezt meg tudnám szokni.
Végre kizárhatom őket.
Mindegyiküket.
Többé nem bánthatják a dzsungelt.
Hogy mondtad?
Lássuk, mire képes ez a pöröly!
Ez nem jó.
Tövis, várj!
Hányszor mondjam még el? Nem vagyunk ellenségek.
Ne már! Bíznod kell bennem!
Add ide azt a szép kristályt! Kérlek!
Bolond vagy, ha azt hiszed, odaadom, amikor már ilyen közel járok.
Hé! Mihez jársz közel? Hová mész?
Megteszem azt, amivel örökre megvédhetem a Zöldet.
Megvédheted a Zöldet?
A fosztogatók.
Bocs, de nem fogom hagyni, hogy másokat bánts.
Akkor neked kell bántanod.
Másodszor nem leszek ilyen elnéző.
Tövis, várj!
Tövis!
Oké.
Talán még sincs akkora baj. Máskor is volt már dolguk vele.
Nem lesz bajuk. Nem mintha csak üldögélnének fakérget eszegetve.
Ez finom kéreg.
Ki kell jutnom innen.
Nincs tető! Hát persze! Hamarabb is eszembe juthatott volna.
Halihó!
Szabad vagyok! Spuriznom kell.
- Megint itt vagy. - Ja, itt vagyok.
Nem akarlak bántani, de elveszem a pörölyt.
Próbáld meg, és ellátom a bajod!
Hű! Jó erős a szorításod.
Egész nap bírnám.
Vigyázz!
Hé!
Néhány szálkával nem tudsz megállítani.
Látod? Mondtam. A fák ránk utaznak.
Ne!
Nézzétek, kit fújt ide a szél!
Nem is fúj.
Ez csak egy kifejezés.
Mit keresel itt?
Legutóbb a szörnnyel voltál, és elárultál minket.
Félreértitek. Nem árultalak el titeket.
A szilánkért mentem, amiről beszéltünk.
- Nem a fakérgünk kell? - Az senkinek sem kell!
Mit akarsz?
Szólni, hogy errefelé tart. Akármiért orrol rátok, beszéljétek meg!
Mi van az orrával?
Arról beszélek, hogy ideje elásni a csatabárdot.
Elásni? A fák csúcsán élünk!
Ez nem komplett.
Ez most komoly?
Nem érted.
Vele nem lehet egyezkedni. Már nem.
Régen barátok voltunk.
De mostanra alig emlékszem azokra az időkre.
Osztoztunk a dzsungel kincsein. Annyit vettünk el, amennyi kellett.
De egy nap…
a dzsungelt választotta helyettünk, és felkergetett minket a lombkoronába.
Egy szörnyeteggel nem lehet egyezkedni.
Ezt nem hiszem el.
Amynek itt kell lennie valahol.
Figyeljetek! Békét kell kötnötök Tövissel!
Nem. Végeztünk vele.
Legyünk vele barátságosak,
és próbáljuk észérvekkel meggyőzni, jó?
Na? Benne vagytok?
Miért nem hallgattok rám?
El innen!
Van választásunk?
- Nincs. - Végre!
Oké. Figyeljetek! Szép óvatosan…
Támadás!
Most csinálhatnátok, amit én mondok.
- Támogatom. - Én is.
Jól van. Utánam!
Sötét van.
Túl sötét.
Vagy csak elhiteti velünk.
Nem, tényleg sötét van.
Lám, lám!
Kik sündörögtek ide!
Oké. Nyugalom! Viselkedjetek normálisan!
Szia, Tövis!
Csak egy kis baráti csevejre jöttünk.
Emlékszel még rá?
„Szia, Tövis! Imádom a madárhátasodat.
Köszi, Morc! Szárnyas egy kincs.
Pompás falut építettél fent.
Kösz. Megteszi. Min is vesztünk össze?
Fogalmam sincs. Ölelés?
Nagy ölelés!”
Indítsunk ezzel, majd kezdjünk konstruktív eszmecserébe a gondjainkról!
De ne legyen: „Elkaplak!”
Eltekintve az utóbbi… nem tudom, mennyi időtől,
mind jó barátok vagyunk, nem?
Ugye? Szóval beszéljük meg! Zárjuk le békésen, aztán ki tudja?
Végül talán csak nevetünk az egészen.
Miről beszélhetnénk?
Látod? Beszélgetünk!
Amy biztos azt mondaná, beszéljünk az érzéseinkről!
Érzésekről?
Érzem ám, hogy ez csak csapda.
Oké. Majd én kezdem.
- Úgy érzem… - Hogy nem tudod, mit csinálsz?
Próbálkozom!
Úgy érzem, könnyebb lenne, ha nem szólnátok közbe.
És hogy ez tök nehéz, pedig Amynek olyan könnyen ment.
- Te jössz. - Én?
Ja! Gyerünk! Bármilyen érzést megoszthatsz.
Nem figyel! Támadás!
Hé! Most engedelmeskednetek kellene!
Úgy érzem…
dühös vagyok!
Jó. Értem. Dühös vagy.
De mi lett azzal, hogy nem harcolunk?
Láthatóan megbízhatatlanok. De most végre befejezzük.
Mit tettél?
Azt, amit muszáj volt.
Így odafent maradnak, ahová tartoznak.
Elpusztítottad az otthonunkat. Éheznek.
Ha így menthetem meg a dzsungelt…
ám legyen!
Ne!
Miért nem értitek meg? Egymás mellett kell élnetek.
Mindannyiótoknak.
Mit tudsz te a közösségről?
Oké. Nyisd ki a szemed!
Íme!
De már van pálmafám.
Nem csak a fa az ajándék.
Hanem a hozzá kötődő sok emlék is.
A fa köt össze minket.
Minden kapcsolatban áll egymással. Te, én, a Zöld, még a fosztogatók is.
Mind valami nagyobb részei vagyunk.
Érzelgős bolondság!
Tőled hallottam.
Nem számít
A dzsungel szívével gondoskodhatok róla, hogy a Zöldet soha többé ne bántsák.
- Bántsák? - Végeztem veled.
Te végeztél velem?
Jó. Beszélek a Nagy Zölddel.
Ne menj a Nagy Zöld közelébe!
Siess, Szárnyas! Adj bele mindent!
Jaj, Szárnyas!
Sajnálom, de nem állhatsz meg. Már valószínűleg odaért a Nagy Zöldhöz.
Nem sok fényt kapsz, mi?
Ebben a sötétben már Tövis sem önmaga.
De ne aggódj! Kitaláltam valamit.
Tudom, de bízz bennem!
Tűnj el a fámtól!
Kényszeríts!
Szárnyas!
Hé! Ez tud repülni?
Lásd be, Tövis! Igazam van.
A Nagy Zölddel tisztelettel kell bánni!
És íme.
Nyugi, fa! Megoldom.
Itt vagyok, Tövis! Lássuk, mit tudsz!
Azt hiszem.
Meglátjuk.
Mit tettem?
Hogy jutottam ide?
Csak védelmezni akartam a Zöldet.
De tönkretettem.
Régen barátok voltunk.
Régen egyensúly volt.
De egy idő után azt láttam, hogy folyton csak elveszünk.
Végül rádöbbentem, hogy kimerítjük a forrásainkat.
Csak elvettek, és semmit sem adtak vissza.
Nem hagyták békén. Nem bántak vele tisztelettel.
A dzsungel haldoklott.
Nem bírtam tovább. Bekattantam, és szörnyeteggé váltam.
Nem bírtam tétlenül nézni.
De többé már nem lehetek ugyanolyan.
Ez fel sem merült bennem.
Sajnálom, Tövis.
Nem tudtam.
Íme!
Repülj fel!
Szárnyalj egy jót!
Menj csak!
Te is menj! Csak pörgesd a farkaidat!
A sötétben elvesztettem önmagam.
Önző dolog volt idelent tartani Szárnyast,
titeket meg fent.
Helyes, hogy óvod a dzsungelt, de az a helyzet,
hogy ez itt nem természetes.
A szilánk mindent felborított,
a barátságunkat is.
Hogy kezdjük újra?
Amy barátom azt mondaná: „Beszélgessetek!”
De ő egy kissé érzelgős.
Nem tudom. Elég jó fejnek tűnik.
Igen.
Az vagy.
Be kell ismernünk a hibáinkat, ha harmóniában akarunk élni.
Nekem is.
Én nem sírok. Te sírsz.
A francba! A szilánk!
A cipőm megtalálja.
Bocs, barátaim! Spuriznom kell.
Szárnyaska megmutatta, hol a szilánk. Ez az!
A lábam sem éri a földet.
Sonic! Elnyelt az Üresség!
- Shadow? - Menj tovább!
Hogy tudtál…
Ez megint Tyúk York City? Hogy kerültem vissza?
A szebb jövőért!
Ki van velem?
Jaj, ne!
FÁTÓL AZ ERDŐT
A feliratot fordította: Szűcs Imre