Taigi, prasidėjo lenktynės, siekiant išvaduoti britą azijietį Hasaną Amedą,
kurį pagrobė kraštutinių dešiniųjų pažiūrų grupuotė,
pasivadinusi „Albiono sūnumis“.
- Pagrobėjai neiškėlė jokių reikalavimų... - Jėzau.
...o valdžios institucijos...
- Šūdas. - ...vis dar neišsiaiškino, kur jis.
- Kaip niūru. - Taip.
Noriu pasakyti, esame arčiausiai viso to, ir nieko nežinome.
Na, mes žinome, kad tie šunsnukiai jį nužudys.
- Taip, nes jie neišsakė... - Neišsakė reikalavimų, taip.
...kaip ir kodėl iš tiesų buvo nusitaikyta į jį,
Manai, Lembas žino, kas vyksta?
Na, neabejoju, kad jei norėtų, galėtų sužinoti.
Nesu tikra, ar jam įdomu.
Ar žinai, kad Lembo slaptažodis yra „slaptažodis“?
„Slaptažodis“?
- Iš kur žinai? - Ho man pasakė.
- Ir kiek už tai sumokėjai? - Nieko.
Jis pats norėjo pasakyti. Kad parodytų, koks yra protingas.
Kaip manai, kiek informacijos Parkas suteiks Lembui?
Galėtume išsiaiškinti. Jį tikrai informuoja apie operacijas.
Bet... gal ir nereikia.
Norėtum dar išgerti?
Taip, galbūt.
Nežinau. O gal grįžkime į biurą?
Taip. Gerai. Na, tai turbūt būtų geriau nei prisišnioti čia, tiesa?
- Taip nepadedam, tiesa? - Būtent. Ne.
- Taip. - Priimam paskutinius užsakymus.
Gerai, ačiū. Dar po vieną?
Gerai, tik greitai. Po taurelę?
- Dieve mano. Nežinau... - Gali paskubėti?
- Galiu? - Čia.
- Nes labai nemalonu žiūrėti. - Pirmyn.
- Gerai. Pasiruošusi? - Taip.
- Nori pamatyti mano techniką? - Taip.
Gerai.
Šūdas.
Turi pasukti rankeną tuo pačiu metu...
Kaip iki šiol neišmokai atidaryti tų suknistų durų?
- Bet buvo gražu. - Aha.
- Taip, kaip tu norėjai. - Kas taip sakė?
Ką? Aš. Buvo gražu. Nerealiai. Gerai, ša.
- Pasistenk patylėt. - Ne, tai tu...
Kažin, ar sugebėsi.
Nieko nematau.
Taip, įjunk...
Įjungsiu šviesas.
Atleisk. Negerai darau?
- Aš ne... Jau senokai to nedariau. - Girdėjai?
Ką girdėjau?
Nežinau. Triukšmą.
Pelę?
Čia yra pelių?
Taip. Taip, daugybė pelių.
Ar kažko, kas primėto pelių kakučių.
- Užsičiaupk. - Ho.
Gerai, ir aš girdėjau.
Manau, Lembo kabinete. Rodos, Lembo kabinete.
Nežinau. Šviesos nedega.
Palauk. Tikrai norim tą daryt?
O ką dar turėtume daryti?
Na, verčiau tęstume, ką pradėjome daryti.
- Dieve. - Taip. Žinoma. Prioritetai.
Ne.
Kamštinė lenta?
Ne, girdėjau du garsus.
Gal tai buvo aidas.
Gerai.
Eina šikt.
Taigi, kas dabar?
Nori grįžti pas mane, ar eisime pas tave?
Dar kartelį pažiūrėkime.
Minai? Minai!
Minai.
- Minai, tu sveikas? - Taip. Taip.
- Minai? - Ginklas. Ginklas.
- Tu sveikas? - Taip. Viskas gerai.
Pulso nėra. Rodos, nusukai jam sprandą.
Jis pats nusisuko sau sušiktą sprandą.
Dieve mano.
- Šūdas. - Kurių galų?
PAGAL MIKO HERONO KNYGĄ
ŠV. STIVENO LIGONINĖ
Gyd. Lorens, ateikite į trečiąją operacinę. Neskubu.
Gyd. Lorens, prašytume.
Gyd. Lorens, ateikite į trečiąją operacinę. Neskubu.
NIKAS DAFIS ŠIANDIEN
KARTRAITAS SAUGUS RŪSYS
Kuo galiu padėti, pone?
Jūs turbūt pasiklydote, pone.
Eikite į priimamąjį, ten jums tikrai pagelbės.
Batas...
maiše?
Man už tave gėda.
Palaukit. Jis paėmė mano telefoną ir kortelę.
- Neskubėk, žinoma. - Taip.
Atleiskit. Sidnė Beiker, ar žinote, kur ji...
Lembai.
Lembai, negaliu išeiti, nežinodamas, kaip ji.
Ji tebeguli ant stalo.
Ką norit pasakyti? Ar ji išgyvens?
Kurių galų važiavai greitąja?
Galvojau, kad ji miršta. Juk negalėjau jos palikti, tiesa?
- O jūs paliktumėt? - Taip.
Visiškai kvailas sprendimas, bliamba.
Vos paskambinai, apie tave sužinojo visi nuo čia
iki Regento parko.
Štai kodėl šuo tavęs jau laukė.
Pala, iš kur jūs sužinojot, kad aš čia?
Nes kai išėjai,
- paprašiau Ho pasekti Parko signalus. - Kodėl?
Jei kartais sugalvotum iškrėsti kvailystę, ką ir padarei.
Gerai.
Sako, kad ji gali išgyventi.
- Ačiū Dievui. - Taip.
Ne, ačiū tau.
Atrodo,
valdžios institucijos nežino, kur laikomas Hasanas.
Policija teigia,
kad grasinimai Lidso universiteto studentui Hasanui - labai rimti.
Ryšį palaikantys pareigūnai yra su Hasano tėvais,
bet per kelias valandas
niekas neišėjo iš namo.
Tiesioginė spaudos konferencija
- iš Vest Jorkšyro policijos. - Klausau?
Kartraito nėra. Turbūt Lembas.
Suraskit juos.
„Slough House“?
Kodėl mane čia atsivežėt?
Nes esi mano agentas,
nes buvai šalia, kai buvo nušautas kitas mano agentas,
todėl darau tavo apklausą.
Ką judu veikėt pas Hobdeną, po velnių?
Jo kompiuteryje buvo kažkas, ko reikėjo Parkui.
Manau, tai susiję su pagrobėjais.
Sid irgi taip galvojo?
Na, ji sekė mane, kai aš sekiau Hobdeną.
Sakė, kad ją paskyrė į „Slough House“, kad sektų mane.
Ji tą pasakė prieš gaudama kulką į kaktą ar po to?
Kas tai buvo?
Kur buvo?
Kas ją nušovė, bukagalvi tu?
Nežinau. Nemačiau jo veido. Ant savo amunicijos buvo užsidėjęs kepurę.
Vadinasi, profesionalas?
Taip. Bet... Na, kaip ir.
Po velnių, Kartraitai.
- Aš... - Dieve.
Gal galėtumėt leisti man minutėlę pagalvoti? Ar gerai?
Nežinau. Buvo keista. Tarsi jis...
būtų norėjęs, kad aš galvočiau, kad jis - vienas iš šunų.
Bet tai... Buvo keista.
Ir visą laiką jis tylėjo.
Tarsi bijotų, kad atpažinsime jo balsą.
Dieve.
Štai tavo atsakymas, Kartraitai. Suknistas Džedas Mūdis.
Jei turėjot su juo nemalonumų, galėjot pakalbėti su Personalo skyriumi.
Ne, mes nežinojom, kas ten - jis.
- Jis tiesiog iššoko. - Nežinau, ar tai laikoma savigyna.
Jis turėjo ginklą.
Dar daugiau. Jau buvo jį panaudojęs.
- Nušovė su juo Sid Beiker. - Ką, jis nužudė Sid? Kodėl?
Ne. Jai viskas gerai. Ji gyva.
Prieš 20 minučių buvo gyva.
Bet palauk. Kurių galų jis į ją šovė? Kur jie buvo?
Mes buvome pas Robertą Hobdeną. Sid atsekė paskui mane. Aš jos neprašiau.
Ką ten veikė Mūdis?
Nežinau, ką jis ten veikė. Jis įsilaužė taip apsirengęs.
- Ką jis čia veikė? - Na, neturėjome progos paklausti.
Bet jis buvo jūsų kabinete.
Jūsų kamštinė lenta buvo nuimta.
Galite paaiškinti savo veiksmus?
- Buvome kitoje gatvės pusėje. Ir... - Bare.
Eikit šikt.
Jei jums smagiau ateiti čia, o ne eiti namo, man jūsų gaila.
Kur ginklas?
Jis ten.
Ar jis ruošėsi jį panaudoti?
Klausykit, pasakysiu tiesiai. Čia - ne teismo salė.
Ar atrodė, kad jis gali jį panaudoti?
Jis nenusitaikė į mus, ne.
Taip, galbūt norėtumėte apsvarstyti savo poziciją.
- Aš neketinau jo nužudyti. - Žinoma, ne.
Jei būtum ketinęs jį nužudyti, jis tebebūtų gyvas.
Kas čia dabar?
Suknistas šunsnukis.
Ką, jis norėjo įmontuoti pasiklausymo įrangą jūsų kabinete?
Keistas sprendimas, nušovus vieną iš mano agentų.
Ne, jis ją išmontavo.
Prieš išvykdamas.
Na...
Paragvajaus prostitutės,
ar kur jis ten buvo susiruošęs,
jums pasisekė.
Du mobilieji.
Džedai, Džedai.
Žinant, kiek teturėjai draugų, tau nereikėjo nė vieno.
Beveik nenaudotas. Tik vienas įeinantis skambutis.
Paskambinkit.
Kaip gerai, kad tu čia.
Pats nebūčiau sugalvojęs.
Mūdi?
Bijau, jis dabar negali kalbėti.
Džeksonai.
Mums reikia pasikalbėti.
Nagi.
- Taip? - Turiu su juo susitikti.
Labai vėlu, pone.
- Žinau. Jis čia? - Ką turėčiau perduoti, pone?
Hobdenas. Robertas Hobdenas.
Nereikia visų tų formalumų.
Tiesiog pasakykit, kad jei dabar nepriims svečių,
tegul atlaisvina savo rytą,
nes prie paradinių durų jo lauks kameros, o žurnalistai veršis pro galines duris.
Palaukite čia.
Robertas Hobdenas, koks netikėtas vizitas.
Smagu tave matyt, senas bičiuli.
Laikas ne pats tinkamiausias.
Bet draugams mano durys visuomet atviros,
o vynas laukia, kad būtų atkimštas.
Aš susitvarkysiu, Sebai. Palik mus, gerai?
Ką, po velnių, čia veiki, bukagalvi idiote?
Mėginau su tavimi susisiekti.
Aš neatsiliepiau. Susiprask. Esi toksiškas, bliamba.
- Ar niekas tavęs nematė? - Nežinau.
- Koks čia šūdinas atsakymas? - Toks šūdinas atsakymas, kokį turiu.
Kas nutiko?
Kažkas šįvakar pamėgino mane nužudyti.
Na, juk pilna fanatikų.
- Tikrai nesi populiariausias... - Ne fanatikas. O slaptas agentas.
Agentas?
MI5 atsiuntė ginkluotą kaukėtą žmogų į mano butą paimti mano kompiuterį.
Po velnių! Nieko nerandu. Beveik nebūnu čia.
Kam MI5 prisireikė tavo kompiuterio?
Nes turiu informacijos apie pagrobimą. Tą vaikį musulmoną.
Kodėl man turėtų rūpėti pagrobimas?
Jau pakankamai apsigėdinau paskelbęs, kad tai buvo ISIS.
Nes visa tavo karjera buvo pastatyta ant nacionalisto kortos.
Ir jei tas vaikis mirs, arčiausiai iki Dauningo gatvės
privažiuosi apžvalginiu autobusu.
Tu vienas?
Nesuprantu, kam reikia valyti kanalus.
Buvo laikai, kai taikiniu būdavo
metalinė statinė arba lavonas.
Kaip manai, ką čia išdarinėji?
Tai bent klausimas, žinant, jog paskolinau tau agentę,
tavo teigimu, eilinei operacijai,
o dabar ji guli su kulka kaktoje.
Aš čia turėčiau klausti: „Ką čia išdarinėji?“,
pridėdamas dar kelis riebius žodelius.
Atleisk, bet niekas jai neliepė sekti Hobdeno visą parą.
Ne, jai liepė sekti Kartraitą visą parą.
Tad esu linkęs manyti, kad ji visą laiką buvo tavo agentė,
ir tau tereikėjo šou.
- Kur ji buvo, kai... - Ją nušovė šalia Hobdeno...
Tyčia ar netyčia, ją nušovė Džedas Mūdis - kitas tavo agentas.
Tad gal galėčiau paklausti,
ką čia išdarinėji, bliamba?
Pasiskaityk taisykles, Lembai.
Tu vadovauji „Slough House“, ir, gink Dieve, niekas nenori jo iš tavęs atimti,
bet aš esu antrame lygyje, aš vadovauju operacijoms,
tai reiškia, vadovauju žmonėms.
Visiems. Tavo ir ne tavo.
Kaip gera.
Dieve, koks tu šlykštus.
Nors gal ne visai.
Taigi, sakykim, esi teisi, ir tai - ne mano reikalas,
ką man daryti su tuo kūnu laiptinėje?
- Mūdžio? - Taip.
Jis negyvas?
Sunku pasakyti, žinant, koks jo intelekto koeficientas, bet taip.
- Jėzau. - Aha.
Jei jau taip norėjai subrangovo, galėjai pasirinkti geresnį už Džedą Mūdį.
Net geriausiais savo laikais jis buvo nieko vertas. Kvailas kaip bato aulas.
- Kas jį nužudė? - K...
Čia ir įdomiausia. Jis pamiršo užsirišti batų raištelius.
Jis nukrito nuo laiptų.
Taip. Kai sėdėsi prieš Apribojimų komisiją,
viskas galbūt neatrodys taip juokinga.
Apribojimai.
Taigi, ar kviesime šunis?
Po velnių, mirė žmogus, Diana.
Galėjau iškviesti policiją. Reikėjo.
Turėjau mobilųjį telefoną.
Taip, galėjau paskambinti.
Taip, radau pas Mūdį.
Ir keisčiausia, kad vienintelis numeris tame telefone buvo tavo.
Taip, labai aiškiai pasakei.
Jau po 2.00 val. nakties, Diana.
O mano komanda sumažėjo.
Laiko turi, kol pabaigsiu cigaretę, tada pradėsiu skambinti.
Gerai.
Kalbėjausi su savo broliu „Frontline Club“ klube.
Ir užsiminiau, kad imsimės operacijų, siekdami neutralizuoti nacionalistus.
Turbūt juokauji.
„Albiono sūnūs“ siejami su grupuotėmis, kurias kontroliuoja Simondsas.
Galiu juos panaudoti ir ištraukti visus į dienos šviesą.
Tai sukurpei kažkokį šūdiną planą,
kad neonaciai pagrobia musulmoną vaikį
ir per „YouTube“ pagrasina nurėžti jam galvą?
Tik štai, nieko nebus, nes viena iš tų grupuočių - tavo.
- Panašiai? - Šūdiną?
Vienas negyvas, kita - reanimacijoje, dėl ko?
Manai, Hobdeno rankose - dėlionės detalė?
Nuėjusi į „Frontline Club“,
pastebėjau, kad už mūsų sėdi Hobdenas.
Prastas sprendimas iš mano pusės, be abejo.
Pamanei, kad jis tave nugirdo arba įrašė?
Todėl turėjai sužinoti, ką jis turi.
Ar turi įrodymų?
Ne, bet MI5 galvoja, jog turiu. Todėl šįvakar ir mėgino mane nudėti.
Ir ateini čia, tempdamas paskui save visą tą šūdą?
- Nenoriu su tuo turėti nieko bendro. - Jau turi.
Turi juos įspėti ir ištraukti lauk!
Ir ką pasakyti?
Pasakyti, kad visas tas planas, tariama egzekucija, buvo netikra.
Kad „Albiono sūnūs“ tebuvo krūva kvailų gatvės nusikaltėlių,
dirbančių slaptosioms tarnyboms.
Provokatoriai.
Ir nori, kad tą pasakyčiau parlamentui?
Ar per žinias?
Piteri, esam pažįstami daugybę metų. Negali nekreipti į mane dėmesio.
Mes - ne draugai, Robertai.
Tu visuomet gražiai apie mane rašei, ačiū tau.
Bet, pripažinkim, tu - praeitis,
niekas nebenori būti siejamas su tavimi.
Tad eik kur nors kitur.
Pavyzdžiui, pas savo draugelius į „Britų patriotų partiją“.
Ką? Jie manimi nepatikės.
Aš negaliu perspėti tų kažkokių sūnų. Aš tų šūdžių nepažįstu.
Bet pažįsti tuos, kurie pažįsta juos.
Turi juos įspėti.
Turi apie tai pasakyti. Kad tarp jų yra šnipas.
Kad bus surengta gelbėjimo operacija, ir juos visus nužudys.
Esu gerbiamas ir mylimas viešas asmuo.
Nepažįstu nė vieno, apie kurį kalbi, beproti tu.
Piteri, mes tavęs laukiame!
Vos nueisiu viršų, kad nė kvapo
čia tavęs neliktų, antraip liepsiu Sebui išmesti tave.
Turiu tavo nuotrauką mitinge.
Mielasis, Nahimas su Uršule jau ruošiasi išeiti.
Taip greitai? Nepasiliks sūrio užkandžiams? Dar pažiūrėsim.
Atkimškim butelį ir įkalbėkim juos pasilikti.
Gal tavo draugas norėtų prisijungti?
Mudu su Robu turime aptarti labai slaptus reikalus, brangioji.
Niekas neturi sužinoti, kad jis buvo užėjęs.
Palauk čia, bičiuli.
Sutvarkysiu reikalus viršuje ir atlėksiu.
Negaliu nepastebėti, jog atrodai gana atsipalaidavusi,
kaip žmogus, suorganizavęs netikrą operaciją,
o nekaltas vaikinukas neteks galvos po keturių valandų.
Jie to nepadarys.
Iš to, ką matome, panašu, kad tikrai padarys.
Mūsų agentas jiems pasakė, kad jiems nebūtina nurėžti galvą.
Jie teturi parodyti, ką gali padaryti, jei bus išprovokuoti.
Nieko sau rizika. Nestatyčiau už tave.
Tu nepakankamai mane vertini.
Vaikiną pasirinkome labai atidžiai.
Vaikinukas. Kas jis?
Jis - Mahmudo Gulo sūnėnas. Gulas yra...
Žinau, kas yra Mahmudas Gulas, bliamba.
Antras aukščiausias pareigūnas Pakistano karinėje žvalgyboje.
Ir ką tuo pasieksite?
Mes išgelbėsime jo sūnėną,
ir jei po to bendradarbiavimas su Pakistanu pagerės nors 10 proc.,
bus verta.
Jei viskas nueis šuniui ant uodegos... O, kaip žinia, einasi nelabai kaip...
būsit nužudę jo sūnėną!
- Mūsų žmogus... - „Jūsų žmogus“.
Tai - nesankcionuota operacija, Diana.
Nesilaikote protokolo!
Elgiatės kaip piratai, po velnių! Hobdenui dabar gresia pavojus!
Turit viską sutvarkyti!
- Dar gali pavykti. - Tai...
- Galbūt pavyks neutralizuoti radikalus. - Nepavyks.
Kaip jis gali miegoti?
Aš jo vietoje tikrai nemiegočiau, žinodamas, kas laukia. Tikrai.
Jis nemiegojo nuo tada, kai jį pagrobėme.
Turbūt pervargęs.
Gal nori nulipti ir padainuoti jam lopšinę?
Po velnių.
Užtildysiu.
Lemputė vis tiek dega.
- Tai šūdžius! - Šunsnukis!
Einam.
Ateik čia.
Padėkit! Kas nors, padėkit man!
Padėkit man, prašau!
- Čiupk jam už kojos! - Ne, ne.
- Kas nors, padėkit man! Ne! - Nukelkit jį!
- Padėkit man! Padėkit! - Ištraukit tą šūdžių iš čia.
Būk gera, papasakok iš kitos pusės.
Jei tie „Mamytės sūneliai“ sužinos, ką sumanei,
tas vaikis mirs tą pačią minutę, kaip ir taviškis.
Turi jam paskambinti ir pasakyti, kad sąjungininkų nebėra.
Neįmanoma. Jis norėjo, kad ryšio nebūtų. Jokių telefonų.
Nusiųsk šunis anksčiau.
Jei mums teks pranešti, turime jį informuoti,
kad jis galėtų apsaugoti Hasaną ir ištrūkti pats.
- Taip. Na, sėkmės. - Tu man padėsi.
O, ne, nepadėsiu. Mano žmonės irgi nepadės.
Jie atvežė vaikinuką į Londoną.
Jis laikomas name šioje upės pusėje.
Teprašau vieno paprasto dalyko - pabelsti į duris.
Mūsų žmogus jas atidarys ir...
- Koks signalas? - Tavo veidas bus signalas.
Mano veidas?
Juk esi legenda, Džeksonai.
Jis tave atpažins ir supras, jog kažkas nepavyko.
Jis ištrauks Hasaną, o šunys stovės tau už nugaros.
Jie nueis ir padarys visą purviną darbą.
Šįvakar turiu kitų planų, Diana.
Mane gamta labai šaukia rimtam reikalui.
Tad norėsiu ramiai paskaityti knygą ir tam atsiduoti.
Ar Mūdis prieš mirtį buvo vienas?
Mes visi būname vieni prieš mirtį, tiesa, Diana?
Paskutinę minutę.
Jei su juo dar kas buvo,
jie bus stebimi pro padidinamąjį stiklą.
Po galais, iškviesk šunis.
Ir kai jie baigs tave draskyti,
gal jiems dar užteks jėgų sutvarkyti likusią dalį.
Man vienodai.
Net jei tai bus Stendiš?
Aklai spėlioji.
Stendiš ten nebuvo. Ji ramiai miega savo namuose.
Kalbu ne apie šį vakarą.
O apie vakarą, kai žuvo Čarlzas Partneris.
Nedaug trūko, kad Katerina Stendiš būtų apkaltinta išdavyste.
Ta byla gali būti atnaujinta ir peržiūrėta.
Nieko nenutiko tada. Nenutiks ir dabar.
Gali paaiškėti daug kitų dalykų.
Nemanau, jog nori atverti tą Pandoros skrynią.
O kaip tau atrodo?
Patinka ar ne, „Slough House“ dabar į tai įsivėlė.
Tau teks stoti prieš įstatymą.
Stendiš sužinos kai ką, ko verčiau nežinotų.
Aš nueisiu ir pabelsiu į duris.
Bet už tai norėsiu pamatyti Stendiš bylą.
Tu „Slough House“ naudoji kaip savo smėlio dėžę,
ir mane tai nervina.
- Ar aišku? - Kaip dieną.
Ir dar.
Mūdis dings.
Beiker - gatvės nusikaltimo auka.
Visi, kas šįvakar buvo su manim - neliečiami.
O tu liksi man skolinga iki kol atsidursi senelių namuose.
Dieve, jie tau tikrai rūpi, ką?
Nea. Manau, kad jie - sušiktų nevykėlių gauja.
Bet jie - mano nevykėliai.
Jei ką, labai užjaučiu dėl Beiker.
Užrašysiu tai ant lentelės ligoninėje.
Tos, ant jos lovos,
kur parašyta, kada reikia pakeisti kateterį.
Atsiprašau, kad grasinau, bet noriu, kad išgirstum mane.
Nejaugi nematai?
Jie nori, kad visi pamirštų
tas kūno dalis metro.
Bepročius su kardais, kurie kapoja žmones ant tiltų.
Nes turėsime įrašą,
kur mūsų drąsieji šnipai išgelbsti tamsiaodį vaikinuką,
o dešinieji atrodys kaip suknistų žudikų gauja.
Nori, kad jie išsisuktų?
Po to nei tavo partija, nei visa šalis nebepajudės į dešinę.
Žemė bus apnuodyta,
nes visi laimingai gyvensime nuostabioje kairiųjų Britanijoje.
Kur mažumų teisės
nustelbs tikrosios čia gimusios daugumos teises,
ir tau teks su tuo susitaikyti.
Nebus smagu. Žinau, kad galvoji taip pat.
Nenoriu versti tave taip pasielgti, grasindamas ta nuotrauka.
Noriu, kad padarytum tai savo noru.
Paklausyk manęs, šūdžiau.
Tos nuotraukos nėra.
O jei ir taip, visi, kas joje buvo,
tegul užtikrina, kad visos kopijos ir negatyvai būtų sunaikinti.
Bet, sakykim, ji buvo, o tu kažkaip gavai jos kopiją.
Aš išsiginsiu greičiau, nei tu spėsi pasitepti subinę už grotų.
„Nuotrauka paredaguota.
Aš pamojavau, tai - ne nacių pasisveikinimas.
Kostiumų vakarėlis. Gal ir negražu, bet tikrai ne nusikaltimas.
Buvau jaunas, girtas ir kvailas,
dabar aš tikrai ne toks.
Tuoj pervesiu dešimt gabalų antifašistinei grupei.“
O dabar čiuožk iš mano namų, kol nesusilaužiau kumščio į tavo snukį.
Sebai.
Nori, kad jį pasekčiau? Kad daugiau niekad nebegrįžtų?
Ne, bet norėčiau, kad paskambintum.
Šūdas! Nedaug trūko.
Šlykštus apsimetėlis.
Taip. Na, dabar jis tikrai niekur nepabėgs,
tad jei norit, galit nusnūsti.
Ne. Jaučiuosi visai žvalus.
Ne. Nemiegosiu, nes nepasitikiu tuo šūdžium.
Ramiau. Jau greitai. Jau greitai.
Kur tas sušiktas linksmuolis?
Nežinau. Turbūt viršuje, turškiasi sūkurinėje vonioje.
Ką gi, tuomet pasilinksminkim.
Gal net pavyks užsidirbti iš jūsų.
Kas prisijungsit?
- Mielai pakortuosiu. - Taip, ką gi.
Atsikratykim tų butelių.
- Nemiegok čia. - Taip, pirmyn.
Kas nutiko ginklui?
Ką gi. Eime, bukagalviai.
Džedai, prižiūrėk čia viską.
- Kas nors čia dar turite automobilį? - Aš turiu.
- Ar gali vairuoti? - Aš galiu vairuoti.
Aš galiu išgerti daugiau už Miną.
Ką gi. Kartraitai, tu - su manim.
O judu, sušikti balandėliai, važiuokit paskui.
Kur mes važiuosim?
Į Rupelo gatvę. Į pietus nuo upės.
- Ko? - Padėti išgelbėti
Hasaną Amedą.
Kalbėdamas šįryt,
Ministras Pirmininkas apibūdino pagrobėjus kaip visišką blogį.
Valdžios atstovai griežtai kalba...
Pagrobėjai teigia priklausantys vadinamajai „Albiono sūnų“ grupuotei.
...niekingas ir šlykštus poelgis.
Baiminamasi, kad mirs dar vienas Britanijos pilietis...
Britanijos valdžia kovoja
su tarptautiniu terorizmu savo namuose.
LONDONAS HASANAS AMEDAS
...kelia didžiulį nerimą, tyrimas toliau tęsiasi...
Iki Hasano Amedo pagrobėjų
nustatyto termino liko mažiau nei keturios valandos.
Veikite. Lembas pabels. Jūs viską išvalykite.
Pirmyn!
- Ten buvo pinigai, tiesa? - Kur?
„Kur?“ Na jau. Voke, kurį paėmėt iš Mūdžio.
Jūsų skrydžio fondas, jei tektų sprukti.
Skrydžio fondas? Seniai apie tokį negirdėjau.
- Iš kur ištraukei? Senelis pasakė? - Kiek?
Tūkstantis penki šimtai,
pasas ir raktas nuo dėžutės.
- Šveicarijoje? - Eik tu šikt, Šveicarijoje.
Banke Prancūzijos kaimelyje, pora valandų kelio nuo Paryžiaus.
Kodėl čia tau viską pasakoju?
Gal kad turėtumėt dingstį mane nudėti.
Turbūt.
Vidaus reikalų ministerija, ponia. Berubis.
Pasakyk, kad vyksta operacija. Perskambinsiu, kai tik galėsiu.
Taip, ponia.
Manai, jis ten neuždus?
Tavo eilė.
Jau seniai nepajudėjo.
Nes pririštas prie kėdės.
Gali kvėpuoti, tiesa?
Neišsidirbinėk. Palinksėk. Žinau, kad mane girdi.
Matai? Jam viskas gerai.
Penkiolika.
Statau.
Penkiolika.
Kur tu buvai?
Verkei, apsikabinęs pagalvę?
Ei, ką ten veikei viršuje?
Mąsčiau.
Rodos, girdėjau žvangėjimą.
Tau padalinti?
Žaidžiam iš pinigų, beje.
Kažin, ar išdrįsi.
Keliu dar 30.
Kuriame pulke buvai?
- Ką? - Armijoje.
Na, kai pyškinai tuos rankšluostinius.
Jūrų pėstininkuose.
Klausiau apie pulką...
Jūrų laivyne nėra pulkų.
Ten yra batalionai, vadinamieji komandosai.
Nedaryk iš savęs kvailio.
Ir?
Statau viską.
Tiek to.
Rodos judu pagaliau užsiauginot kiaušiukus.
Kiekvienas po vieną.
Bet šito nenaudojot?
Padėk jį.
Ne.
Labai smagu jį laikyti.
Turbūt užtektų vieno smūgio.
Pereitų kiaurai.
Padėk, kol visko nesušikai.
Palaukit.
Tai jei nužudytume jį dabar, viską sušiktume?
Keista.
Ką čia paistai, biče?
Galvojau, kad padarę tai saulei tekant, pasitarnausime šaliai.
Klausyk.
Kai viską užbaigsim, aš pasakysiu Simondsui, gerai?
Dabar galiu jam pasakyti, kad esi geras kareivis. Galime tave paglostyti.
Arba galiu pasakyti jam, kad trukdai, ir jo vyrukai sulaužys tau stuburą.
Kaip nori.
Šūdžiau tu.
- Pilna troba, subingalviai. - Šūdas.
- Ei! - Ne!
Atrodo tylu.
O ko tikėjaisi? Balionėlių prie durų?
Nieko sau. Kam tas ginklas, jei teturite pabelsti į duris?
Nes visa šita operacija - mėšlo krūva.
Taverner žaidžia pagal Londono taisykles, bet aš esu už ribos,
tad žaisiu pagal Maskvos taisykles. Ačiū.
Labutis.
Ką darot?
Glostau katę.
Šūdas!
Apeikit iš kitos pusės!
Lembai?
Virtuvė.
O, mėšlas.
Išvertė Akvilė Katilienė