Skaniai atrodo.
Jie - ne tau.
Koks tu piktas. Aš alkanas.
Jau tuoj.
Šiais suvožtiniais su krevetėmis noriu padėkoti Liz už investiciją.
Dvidešimt gabalų - didelė suma.
Ne Liz. Jos klozetas kainavo 8 000 dol.
Jis šūdą paverčia auksu?
Ne, bet šildo sėdynę.
Nepatikėsi, koks geras jausmas subinei.
Taip nepatogiai dar nesijaučiau gyvenime.
Kas per šūdas, tėti?
Gelbėkis.
- Sėkmės. - Taip.
Tu gal tyčiojiesi?
Ei, jei pyksti, kad ryte namai prasmirdę krevetėmis...
Kur mamos daiktai, po galais?
Nerandu nei jos drabužių, nei nuotraukų albumų, nieko.
Pakalbėkime apie tai.
Pala, tu nemūvi vedybinio žiedo?
Žinau, kad keista.
Klausyk, dukra, metus
negalėjau priprasti prie minties, jog gyvenimas tęsiasi.
Ir jaučiu, kad man galbūt jau atėjo metas.
Supranti?
Nes velniop praeitį, taip?
Tu savanaudis šūdžius!
Ji supranta.
Eik šikt. Esi siaubingas žmogus.
Ar Liz kalba tai reiškia „labai skanu“?
- O, taip. - Taip.
Paskutinįsyk tokias skanias krevetes valgiau „Barfelonoje“.
Derekai, ne.
- Jie taip fako. - O Dieve.
Norėjau padėkoti už investicijas.
Galiu ir jam padėkot?
Techniškai, pinigai - ir jo.
Savo dalį užsidirbau augindama mūsų vaikus
ir seksą išmanau.
O, taip. Šlifuoti ji moka ne tik savo akmenis.
Kaip nepadoru.
Ketinu apžiūrėti kelis maisto vagonėlius.
Pranešiu, kaip seksis.
- Sėkmės. - Sėkmės.
Labai skanu.
Mielasis?
Aš irgi noriu apžiūrėti maisto vagonėlius.
Noriu juos rinkti, vairuoti.
Noriu daryti „py pyp“.
Tai pasakyk jam.
- Negaliu. - Kodėl?
Tu mane myli, tad ne visada matai, jog su manim gali būt sunku.
- Ne. - Liaukis.
Tai jo svajonė, ir jam nepatiks, jei trinsiuos šalia.
Ar padės, jei žinosi, kad man visada patinka, kai trinies šalia?
Ne, visai nepadeda.
Taip ir maniau.
- Gal vėliau greituką? - O, taip.
Būsiu greitas kaip žaibas.
Taip, puiku. Geras dalykas.
Tėti. Juk dabar pusryčiai.
Ką tu darai?
Elgiuosi kaip senelis.
Nekreipk į jas dėmesio. Jos pavydi.
- Ir kaip? - Geras.
Pirmas - nemokamai.
Kodėl tavo ranka dreba?
Man Parkinsonas.
Tai tokia liga, kai kūnas nelabai manęs klauso
ir neiškart daro tai, ką noriu, kad darytų.
Ar tau bus viskas gerai?
Taip...
Be to, išsisuku nuo visokių nemėgstamų darbų.
Pavyzdžiui, indų plovimo,
kalbėjimo su nepažįstamaisiais ar šypsojimosi.
Norėčiau, kad ir man būtų Parkinsonas.
Ačiū, tėti.
Gera žinia ta, kad mes kur kas dažniau su juo matysimės.
O kai nebūsiu su jumis,
dr. Baram man padės.
Kodėl tavo gydytoja atvažiavo su tavim?
Nes mes miegam kartu.
- Jėzau, Polai. - Rimtai?
Tada ji nusileido laiptais
ir paklausė, ar metu svorį tam,
kad vėl užmegzčiau santykius.
Kvailutė. Ji pasakė tau komplimentą.
Taip ir supratau. Kad gerai atrodau.
Tai ką ketini daryt?
Kentėsiu, kol jai praeis, supranti?
Ir jei reikės, būsiu su ja nuolat.
Esi geras tėtis.
Taip, jau dvi savaites.
- Prasidėjo pusnuogio Brajano era. - Taip!
Įtraukęs pilvą atrodau šimtui proc. Iškvėpęs - 95 proc.
Ar tėtis sutiko būti vyr. pabroliu?
Ne, jam teko atsisakyti.
Teko?
- Galim nekalbėt apie tai? - Taip.
Turiu galybę pasirinkimo.
Sunku bus išsirinkti.
Nenoriu nieko įskaudint.
Aš moku įtikinti žmones, jog jie - geriausi mano draugai.
Tai - talentas.
Turiu eiti.
Gerai.
- Taip, atleisk. - Jokių problemų.
Pala, o mes su tavim - geriausi draugai, taip?
Gyvenime nėra svarbesnio man žmogaus.
Matai? Patikėjai.
Eik šikt.
Kas yr?
Aš nenoriu būt tik Šono investuotoja. Noriu būt partnere.
Rimtai? Tai ko jam nepasakai?
Ką, bijai būt kaip Sandra Bulok iš „Nematomos pusės“?
Tave pamatę, visi sakytų:
„Žiūrėkit, čia ta kaip „Nematomoj pusėj“.
Aš tik manau, kad aš ne taip patinku žmonėms,
jog jie su manim užsiimtų tokiais dalykais.
O Dieve.
Liz, aš su tavim bendrauju ne dėl labdaros.
Tu - šauni. Susitaikyk.
Ačiū tau.
O Dieve.
Atleisk, man tik... baisiai patinka, kai man dėkoja.
Ko ten dūsti? Tu bėgi?
Man metas.
Eina šikt.
- Teko sunkiai padirbėti. - Taip.
- Toji Liz - sudėtingas žmogus. - Tai jau tikrai.
Jai nuolat reikia pritarimo.
Taip. Dabar mano eilė?
Ne. Žinutėje rašiau:
„Gal nori mane aptarnauti?“
Tiek to, bet aš nejudėsiu.
- Gerai. - Gerai.
Norėjot pakalbėti?
Aš greit, nes labai nemėgstu būt pažeidžiama.
- Žinau, galiu būt kaip stipri kava... - Mėgstu stiprią kavą.
Aš pasakysiu, kada galėsi įsiterpti.
Maniau, tu jau baigei.
Aš neturiu daug draugų,
bet galiu nužudyt ar mirti dėl tų, su kuriais užmezgu tvirtą ryšį.
Ir labai norėčiau dalyvauti tavo firmos veikloje.
Ne tik finansiškai, bet ir visur.
Man tai labai patiktų.
Atleisk, neišgirdau?
Man tai labai patiktų.
Pala, gali pakartoti?
Žinau, kad galbūt nenori to daryti,
nes galiu būt labai valdinga.
Aš tai žinau. Ir smerkianti...
Arba graži ir energinga.
Sakiau, kad pasakysiu, kada galėsi įsitepti.
Tai kam aš čia iš viso reikalingas?
Aš tave čia sustabdysiu.
Man reikia apžiūrėti maisto vagonėlius. Nori kartu?
Rimtai?
Taip.
Ačiū.
Bet prieš tai galiu pasinaudoti tualetu?
Taip, tas ypatingasis - ten.
Ačiū.
Kaip tu?
Tave sugraudino tai, kad jis buvo tau geras?
Ateik.
Gerai, pakaks.
- Atsitrauk truputį. - Gerai.
Spaudi mane.
Tikiuosi, jam patinka subinės šildytuvas.
Galėčiau paprašyt visų dėmesio?
Ačiū, kad atėjote į mano bernvakarį.
- Tu jau buvai surengęs bernvakarį. - Ne.
Ne visi iš čia buvo pakviesti,
todėl patylėk.
Mes su Brajanu ir keliais jo draugais buvom vyrų striptizo klube.
- Bet tai buvo kasdienis vakarėlis. - Ne.
Taigi, man reikia vyriausio pabrolio. Arba vyriausio žmogaus.
Tikrai.
Todėl šįvakar žaisime kornholą.
Laimėtojas taps vyr. pabroliu.
- Taip! - Sėkmės žaidėjams.
O Dieve. Net jei laimėsiu, atiduosiu pergalę D-traukiniui,
nes jis labai nori, ir tai labai juokinga.
Prizas neperduodamas.
Nagi!
Kipai. Galim šnektelėti?
Ko klausi? Kalbėk.
Atsiprašau už įžangą.
Šie metai man buvo labai sunkūs.
Tavo sūnus man labai padėjo.
Man irgi.
Beveik manęs nepažinodamas, gynė mane teisme, kai kone mirtinai sumušiau žmogų.
Gerąja prasme. Tas tipas prašėsi.
Smagu žinoti.
Noriu pasakyti, kad jis visad mums padėdavo.
Metas ir tau padėti jam. Būk vyresniuoju pabroliu.
Kornholas!
Brajanas tai pradėjo.
Žinoma.
Tiesiog man bus nepatogu.
Patikėk, tu gailėsiesi, jei atsisakysi.
Tau sako labai rimtai susimovęs tėtis.
- Po galais! - Taip! Aš laimėjau.
Pasakyk labas savo vyr. pabroliui.
Ne, Liz vyre. Ne!
- Taip! - Taip!
- Ne, svečių lydėtojas, geriausiu atveju. - Ką?
Tu, nugirdyk jį. O tu įsikišk, po galais.
- Neklausyk jo. Žinai, kodėl? - Taip?
D-traukinys bus Pabrolys
Puiku, dainelė jau įstrigo galvon.
Mama, ką mes darom?
Kodėl mane pažadinai?
Nieko saldaus nėra. Tėtis sveikai maitinasi.
Žinau, kur tėtis slepia lobį.
MĖTINIAI LEDAI SU ŠOKOLADU
Tai klastūnas.
- Tikrai. - Paimsiu šaukštelius.
Ką rašai?
Gerai pasistengei, šikniau.
O Dieve. Suvalgysim visą kibirą.
Tada į jį pridėsim kokių lapinių kopūstų.
Labas rytas.
Neprisimenu mamos juoko.
Jaučiuosi lyg...
prarasčiau ją mažomis dalelėmis.
Suprantu.
Derėjo daugiau laiko būti su ja.
Buvau tokia užsiėmusi.
Ir kuo? Tąsiausi su Samer.
Elgeisi kaip normalus vaikas.
Tu labai mylėjai mamą.
Ir ji tai žinojo.
Nori pakalbėti?
Aš tikriausiai puikiai moku tai daryti. Žmonės man už tai moka pinigus.
Jei kas, būsiu šalia. Gerai?
Ačiū.
Šviesą.
Gerai.
Ne, ji man neskambino.
Jei ji paskambins, pasakysiu tau.
Mane tai nervina, supranti.
Esu apmokytas, turiu patirties, o jaučiuosi bejėgis.
Užrašyk tai ant savo vizitinės kortelės.
Taip.
Aš nenoriu vėl sumauti santykių su ja.
Viskas bus gerai.
Ačiū.
Džiaugiuosi, kad su Meg ėjosi gerai.
Kas? Ar buvo blogai?
Ne. Aš nežinau, kaip tu sureaguosi į tai, ką pasakysiu.
Susitikimas buvo puikus.
Ir jis nebūtų įvykęs, jei ne tu. Todėl ačiū tau, žmogau.
Žinoma, Polai.
O Dieve. Ar tikrai?
Tiesiog apsikabinkim, po galais. Prašau.
Gerai.
Am.
Aš irgi tave am.
Mielasis, einu gert kavos su Gabe.
- Ji pas Džimį? - Ne, kodėl turėtų?
Nežinau, ar ji lieka ten nakvoti.
Jie dulkinasi, taigi...
Ką?
Pamiršau tau pasakyti?
Aš tave nužudysiu.
Iš kur žinai?
Pats mačiau juos sužadėtuvių vakarėlio metu.
Prieš mėnesį!
Taip. Tai kas dabar norėtų myžt nuo balkono?
Niekas!
Atrodė seksi.
Ne Džimio organas,
bet jis darbavosi geriau, nei galėjau pamanyt. Didžiuojuosi juo.
Tu juos pamatei ir likai toliau žiūrėti?
Ak, liaukis.
Ką turėjau daryti? Nežiūrėti?
- Logiška. - Taip.
Nufilmavai?
Aš ne iškrypėlis.
Man ir nereikėjo.
Negaliu patikėt, kad ji man nepasakė. Baisu.
Perduok Džimiui mano sveikinimus.
O Dieve.
Jo neblogas užpakalis.
Nors praverstų pritūpimai.
- Gerai. - O Dieve.
Kaip žinai, dovanoju šiuos ypatingus agatus išskirtiniams žmonėms.
Tuos, kurie man itin brangūs, pakviečiu į savo
Akmens ratą.
Skamba kaip koks kultas, ir man tai žiauriai patinka.
Ką turiu padaryti? Apsivilkt ilgą tuniką?
Gal užmušt ožką? Padarysiu, ką tik liepsi.
Nieko tau nereikia daryti. Tiesiog žinok, jog esu tau dėkinga.
Dar ne.
Nežaisk su manim.
Kodėl nesakei, kad dulkiniesi su Džimiu?
Gerai jau, gerai! Po galais.
Aš dulkinausi su Džimiu. Aš su juo dulkinausi. Dulkinausi su juo.
Ir kaip tau?
Gerai. Marajos Keri nata „gerai“.
Ne.
Geriausia tai, kad jis nepliaukši man per papus.
O kas pliaukši?
Daugelis vyrų.
Kažkodėl šiais laikais jie taško papus į kairę ir dešinę.
Prisiekiu, plekšnoja, tranko.
Nežinau, kur jie to prisižiūrėjo
ar prisiskaitė, bet jie pliaukši
per papus kaip užvesti.
Nemanau, kad tai tiesa.
Su užpakaliukais mes dar nežaidžiam, bet prieisiu ir prie to.
Aš tiek visko kišu Derekui į užpakalį.
Meluoji.
Taip, bet galėčiau, jei norėčiau.
O geriausia tai, jog tai išties saugus pimpis.
- Saugus pimpis - geriausias pimpis. - Tiesa.
Gerai. Tu jo nusipelnei.
Gerai. Ką reikia daryti?
Ar atliksim kokią ceremoniją? Gal pagiedosim?
Ne. Tiesiog myliu tave.
Ir aš myliu tave.
Kadangi mes oficialiai tapom
Akmens rato seserimis,
gal perskaitysi mano rekomendacinį laišką?
Žinoma. O kam?
Dėl darbo, kurio labai noriu.
Polas liepė man pačiai parašyti laišką, kurį jis pasirašytų.
Noriu, kad tekstas skambėtų taip, lyg jį būtų parašęs baltaodis bambeklis.
Pala. Polas pažįsta tipą, pas kurį eisi pokalbiui,
ir negali parašyti laiško pats?
Nesąmonė. Žinau.
Jis akmens nesulauks.
Aš vis dar „bupinėju“ jį.
Nes dažniausia tai sustabdo jo nesąmones.
Vienintelis minusas - tai, jog matau,
koks jis buvo emociškai smurtaujantis niekšas.
Kai Donis mane kritikuodavo, manydavau, jog tai buvo mano kaltė.
Bet dabar, jei jis sako, kad mano gaminti kiaušiniai per skysti,
pagalvoju, tegu džiaugiasi, jog nepusryčiaujam ant uolos krašto,
nes jį nustumčiau, paskui pažiūrėčiau į jo skilusią kaukolę
ir tarčiau: „Tavo smegenys per skystos, šūdžiau.“
Taip, Greise! Čia jau kita šneka.
Velniop nuo uolos. Kaukolė skyla. Smegenis suvalgai.
Rimtai, pažvelk, kokia tu sustiprėjusi.
Taip tavimi didžiuojuosi.
Žinau, kad tikri jausmai man - sudėtingas dalykas,
bet man patinka, kokiu žmogum tampu.
Ir norėjau tau už tai padėkoti.
Man pačiam malonu.
Iki.
Ji neatrodo beprotė. Kas jai negerai?
Liz atėjo.
Padėk man užsipulti Polą.
Už ką?
Jis tyčiojasi iš Gabės, štai už ką. Nustatyk neutralią miną.
Tai nėra taip paprasta, Liz.
Mes su Polu apsikabinome.
Tu rimtai, bliamba? Eime, saugus pimpi.
Saugus... Iš kur žinai?
Yra šnekos.
Pirma viešai padarai man „pliką šunį“,
o dabar lupi man „pliką šunį“ mano kabinete?
Nesakyk „plikas šuo“.
Sakysiu, ką norėsiu.
Pasakyk jam, ką reiškia „plikas šuo“.
Seksą be prezervatyvo.
Tada nebesakysiu šios frazės.
Gabė paprašė tavęs rekomendacijos,
o tu patingėjai pats ją parašyti?
Turiu tau blogų žinių, biče.
- Aš jai padovanojau akmenį. - Akmenį?
Ir tavo galvoj tai skamba prasmingai?
Esi tingus nedėkingas šūdžius,
ir Džimis taip galvoja.
Galvoji, kad aš tingus ir nedėkingas šūdžius?
- Bailys! - Nesiginčiju.
Jis tyli, nes jūs apsikabinote.
Pasakei jai apie mūsų apsikabinimą?
Klausyk,
mes su tavim pradėjom dirbti, o po penkių metų prisijungė Gabė.
Aš esu tau labai dėkingas už palaikymą.
Bet Gabei tu tiek laiko neskiri.
O ji vis tiek nuolat tavim rūpinasi.
Padovanojo vandens butelį...
Kad nedehidratuom, po velnių!
Vežioja tave į darbą...
Pirmyn ir atgal kiekvieną sušiktą dieną!
Polai. Žinai, ką pasakysiu. Tu...
Arogantiškas šūdžius seksistas.
Gal liaukis užbaiginėjusi mano sakinius?
Aš neklystu.
Vos tik jis ima šniurkščioti,
čiumpi nosinaičių, alaus ir leki pas jį.
O Gabei?
Ji...
Sutvarkyk viską.
Bailys!
Koks žmogus išduoda apsikabinimą?
Suprantu.
- Labas. - Labas.
Kas tai?
Mamos daiktai. Taip.
Tai, kad aš pasirengęs juos atidėt,
nereiškia, kad ir tu turi būt pasirengusi. Eikš.
Taip.
Ji mėgo šią suknelę.
Taip.
„Tapęs azijiečiu, baltaodžiu nebetapsi“.
Tavo mama vilkdavosi jį, kai eidavome į žygius, kad mane paerzintų.
Pirmadienį vilksiuos jį į mokyklą.
Lauksiu skambučio iš direktoriaus.
- Labas. - Labas.
Paskutinė.
O Dieve! Jos eina šikt kokie gražūs bateliai!
O, taip.
Pameni, kai...
Ir kam aš tai pasakoju, nes tu juk žinai.
Gali papasakot jam.
Taip. Klok.
Juos mama vadindavo „eina šikt kokie gražūs“,
nes kad ir kokia būdavo sunki diena,
vos tik juos apsiaudavo, pasijusdavo eina šikt kokia graži.
Geras.
Kartą po labai sunkios dienos,
kai atėjau pas ją,
ji gulėjo lovoje avėdama šiuos batelius.
Kartą, o Dieve, į mano futbolo varžybas mama atėjo avėdama jais.
Jos blauzdos...
Supranti, tokios formingos.
Ji tiesiog žiūrėjo sau į kojas.
Visos mamos spoksojo į ją kaip į pamišėlę.
Gerai.
Viskas bus gerai.
Aš rami kaip belgas. Labai rami.
Kaip storas belgas.
Dirbdama visą dieną su klientais,
ar pajėgsite pravesti daugiau nei vieną seminarą jau kitą semestrą?
Aš puikiai planuoju laiką. Aš čia tikra asė.
Blogiausiu atveju,
paprašysiu asistento įjungti seną „Freizerio“ serialą.
Tai puikus humoro jausmas, kurį Polas mini rekomendaciniame laiške.
Jis tai parašė.
Nesipūsk, Džeraldai.
Polai, ką, po galais, čia veiki?
Ir iš kur žinai, kad jis pasipūtęs?
Nes tai - Džeraldas. Jam nė motais net mano atėjimas.
Geriausius darbus jis dalina tiems, kas giliau sulenda jam į subinę.
Beje,
ar Lenis Klainas vis dar dirba?
Perduok linkėjimų.
Būtinai. Po 15 min. jis ateis čia su mano pietumis.
Priimk ją.
Ji - geniali psichologė.
Polai, aš ją jau priėmiau.
Tuomet skaityk paštą, nes aš dar ne viską pasakiau.
Gerai.
Ji - pati empatiškiausia klinikinė specialistė, kokią tik esu sutikęs,
už tai jos klientai ją taip myli.
Ir,
nedažnai jai sakau,
jog labai vertinu ją kaip kolegę.
Nes man nesiseka bendrauti su man brangiomis moterimis.
Tikrai ne.
Bet aš stengiuosi.
Ir man pavyks iki 140-ies.
O tiek aš tikrai gyvensiu, nes geriu daug vandens.
Baigei?
Duokš man mašinos raktelius.
Parveši mane namo.
Palauksiu mašinoje.
Koks keistas žmogus.
Taip. Jis dar ir labai piktas.
Mes galim pavėluoti. Tu pasiruošęs?
Taip. Rišuosi kaklaraištį.
- Jaudiniesi prieš sakydamas kalbą? - Ne.
Gerai. Lauksiu apačioje.
- Kur, po galais, Džimis? - Nesijaudink. Jis ateis.
O jei ne, kaip vyr. pabrolys, išspardysiu jam subinę.
Ačiū, tėti.
Palaukiam dar dvi minutes, tada spardysim jo subinę kartu.
Būtų smagu.
Gerai. Visi susodinti. Man pavyko.
Vis dar netikiu, kad tu - mano vestuvėse,
bet esi puikus sodintojas, Derekai.
Jis žino mano vardą!
Svarbi diena mums abiem!
- Labas! - Labas!
- Gerai. - Aš čia.
- Puiku. - Taip, gerai.
Negręžk manęs akimis, aš repetavau kalbą.
Gerai. Pradedam. Metas.
Gerai.
Taigi.
Ar pastebėjote, jog ši vieta primena siauras kelnes?
Nėr vietos kiaušams.
Atleiskit. Manau... Man regis, truputį jaudinuosi.
Brajanas genialiai sakė kalbą per mano ir Tijos vestuves.
Mūsų su Tija.
Niekam nerūpi.
Gerai. Santuoka...
Santuoka man yra sunki tema.
Kaip daugelis jūsų žino, prieš truputį daugiau nei metus netekau žmonos.
Tai mane sužlugdė.
Nežinojau, ar iš viso kada išsikapstysiu.
Jei atvirai, ir dabar nesu dėl to tikras.
Bet buvo verta, patikėkit.
Kiekviena sekundė, praleista su žmona...
buvo geriausia gyvenimo akimirka.
Manęs čia nebūtų, jei ne Tija.
Ir jūsų čia nebūtų, nes Tija supažindino Brajaną su Čarliu.
Retas žino, kad po pirmojo savo pasimatymo
abu atskirai parašė Tijai:
„Tikrai nemanau“.
Tačiau jie čia.
Nes Tija žinojo, kad jie tobulai tinka vienas kitam.
Mano žmona tikėjo, kad geriausias būdas padėti sau yra padėti kitiems.
Ir ji buvo absoliučiai teisi.
Padarykit man paslaugą, gerai? Apsisukite. Pažvelkite į draugus.
Kiek daug jų turite.
Jūs turite vienas kitą, bet nepamirškite, kad turite ir juos.
Jie čia atėjo švęsti su jumis, o vėliau prisigerti.
Gal užsimegs kokia pora, kas žino?
Bet jie taip pat jums padės.
O kai užklups sunkumai,
jie padės jums juos įveikti.
- Tiesa? - Taip.
- Tiesa? - Taip!
Taigi,
gal pradėkim šias sumautas vestuves?
Kristau, maniau, jos jau baigėsi.
- Garsiai pasakei. - Atsiprašau.
Skelbiu jus vyru ir vyru. Bučiuokitės.
Jau girdžiu, kaip gaudžia tavo tarpukojis.
Jis nėra saugus pimpis.
Man patiko, ką sakei apie tai, kaip padėdami kitiems, padedame sau.
Gal dėl to ir dirbame šį darbą, ką?
Vis tiek noriu pasakyt...
Visos tos nesąmonės, kurias krėtei pacientams.
Stebiuosi, kaip nesužlugdei visos savo praktikos.
Būkim atviri.
Man labai pasisekė.
Man irgi.
Aš čia atsisėsiu.
Pirmą kartą.
Tu tokia panaši į mamą.
Aš pavargau. Noriu grįžt.
Rimtai? Tu tokia apsileidusi?
Tu gali eiti. Man pakaks.
Ir, žinok, negali su manim taip kalbėti.
Kalbėsiu su tavim kaip norėsiu.
Man įgriso, jog elgiesi lyg būtum geresnė.
Tai turi baigtis.
Tu - idiotė, Greise, ir tylėk, antraip pats tave užčiaupsiu.
Bet kaip čia gražu.
Bup.
Išvertė Egidija Namavičė