Реймънд, Пол те очаква.
Най-сетне.
Лиса, да започваме.
Стивън, тръгвай. Излизаме.
За какво са ми?
За забавление.
Забавно, нали? Хайде.
Не забравяй мама.
Дали е удачно днес?
Мина време. Нали е искала да разпръснеш праха й?
Да, но е малко ветровито.
Не искам да ми влезе в устата. - Разбирам те.
Скоро е рожденият ден на покойната ми жена.
И аз съм зациклил.
Но нека продължим напред.
Май е затворено. - Да. Не се тревожи.
Видях, че ще получиш престижна награда.
Не ме съди, сложил съм си известяване за теб в "Гугъл".
Много тъпо. - Току-що ясно казах да не ме съдиш.
Но не потвърдих. - Вярно.
Асоциацията на психолозите ще ми връчи награда за цялостен принос.
Поздравления. - Я стига, ужасно е.
Мога ли да ти помогна някак в този тежък момент?
Просто не съм готов да ме пенсионират.
Може ли да кажа нещо? - Та ти не млъкваш.
Да, но ти плащам за това, така че имам право.
Слушай, когато дойдох при теб, преди над двайсет години...
Двайсет и две.
Пиех твърде много, бях се развел
и самочувствието ми беше толкова ниско,
че през повечето време умувах как да се самоубия.
Сега животът ми е толкова хубав, че често се чудя за какво да говоря.
Днес мислех да ти кажа, че се чувствам стар
и се питам дали още ми отива кожено яке.
Абсурд. - Заболя ме.
Слушай, Пол. Цял живот си помагал на хората.
Заслужаваш да те удостоят с внимание.
Някои хора няма да се съгласят.
Кой например?
Добре. Просто знай, че аз...
съм ти много благодарен.
Благодаря ти, Пол.
Няма защо.
А кожен панталон дали може?
Не. - А трико?
Времето ти изтече.
Лиса, всеки получава отзиви за работата си.
Но ти излишно задълбаваш в критиките. - Има нещо такова.
Не се отъждествявай с грешките си.
Шефът ми ме има за тъпачка.
Това е гласът на майка ти, а не на шефа. Не си тъпачка.
Откъде знам ли?
Защото си егати жестоката. - Обичам да ругаеш.
Това е шибаната цел, копеле.
Затова си струва да бия час и половина път.
Понеже си жестока. - Не аз съм важната тук, но говори ми още.
Обаче час и половина път? - Струва си заради чернокожа терапевтка.
Не е нужно да ти обяснявам за нарцисизма на майка ми
и че не е взаимозависимост
цялата рода да се мъкне за костюм на братовчед ми в мола.
Ние не сме единаци. - Благодаря!
Но семейството ти е взаимозависимо.
Значи това са нейните места? - Да, но е странно да я оставя тук.
Може първо да поговориш с нея. - Сериозно?
Кажи й всичко, което си пропуснал. - Всичко?
Може да не споменаваш за съня, в който ти е клъцнала пениса.
Мамо, понякога беше ужасна.
Адски злобна и предубедена.
Завлече църквата с хиляди долари.
Това не го знаех. - Но пък ме отгледа.
Обичам те.
Прекрасни думи. Донякъде. - Благодаря.
Е, ще разпръсваме ли дамата? - Да.
Недей да бързаш.
Да не ме наръсиш.
Разбрано.
Всъщност, не, да бягаме.
Ето ги.
Спрете!
Ръси в движение.
Ръси и бягай!
НАШИЯТ ОБЩ ПЪТ - ПУФ-ПАФ!
Какво си направила?
ПРИВЕТ!
АЛИС ЛЕЪРД - ДОБРЕ ДОШЛА
И край.
Но пък беше толкова хубаво.
Много те обичам.
Дори не чуваш музиката.
Да, но така ми се прииска да се включа.
Може ли да отмениш наказанието ми?
Да. - Наистина ли?
След две седмици.
Гаден си. - Ти открадна колата ми, малката.
Прав си.
Помниш ли как полягваше в края на леглото?
Превъзнасяше се пред мен и майка ти за някоя песен.
И я слушахме заедно.
После ти пусках моя любима песен,
а ти плюеше музикалния ми вкус.
Това ми липсва.
Музикалният ти вкус и досега куца.
Радвам се, че още смяташ така. - Що за група е "Гу Гу Долс"?
Добре.
Наздраве за Дерек! - Благодаря.
Много мило, оценявам го.
Пенсионер с такава коса... Светът е в краката ти.
Стига.
Какво ще правиш?
Първата година сигурно ще разпускам вкъщи.
Затова ви поканих.
Защото се радвам за теб. Много те обичам.
И за да не се чудите, когато се самоубия.
Страхотен тост, Лиз. - Благодаря.
Имам новина за сватбата. - Свършихме ли с Дерек?
Няма проблем. Ще вдигна купон след няколко седмици.
Със сто-двеста души.
Ние поканени ли сме? - Вече сте.
Сто-двеста души? Да не би Дерек да живее по-добре от нас?
Какво да ви кажа? Харесвам хората и те ме харесват.
Факт. Много е дразнещо.
Мисля, че е мой ред. - Прощавай.
Така ли? Нещо бъркаш.
Възстановявам правата на Джими.
Той ще води брачната ми церемония. - Виж ти.
И защо реши така? - Защото съм добър и щедър принц.
Чак принц, не знам...
Освен това го обвиних в егоизъм.
Така има логика.
Приятелството им не ми понася.
Пет пари не даваме. - Само се сплотяваме.
Извинявай, позакъснях, хайде. - Трябва да пишкам. Може ли...
Не прекрачвай границата. Ще стискаш.
Ти сериозно ли? Знаеш колко вода пия. Само секунда.
Добро утро. - Леле!
Каква изненадана физиономия.
Нали ти се ходеше до тоалетна? - Мога да постискам още.
Габи, това е д-р Баръм.
Виждал си ме гола, давай на малко име.
Джули. - Здравей, Джули. Аз съм Габи.
Трябва да си обуя панталони.
Гледай да поразведриш сърдиткото.
Мръщи се, защото ще го награждават.
А в леглото заслужава ли награда?
Не ща и да знам. Всъщност искам.
Какво? Боже, съжалявам.
Като се развълнувам, дрънкам глупости.
Точно като сега. Съжалявам.
Ще я заведеш ли на награждаването? - Върви в тоалетната.
Много е забавна. - Страшно.
Церемонията по награждаването е във Вегас.
Не знам дали е добре... - Не, спокойно.
Колкото и да съм поласкана от поканата на колежката ти,
не знам дали сме достатъчно близки, че да изтърпим заедно такава досада.
Никога не съм достигал тази фаза, а съм бил женен.
Не знам къде е тоалетната. - По коридора вляво.
Боже! Какви крака само! - Нито дума.
Поздравления. - Върви.
Добре де...
Сериозно, радвам се за теб.
Много вдъхновяващо. Мислех, че сексът е до време, но явно е до гроб.
Жестоко! - Стига, върви!
Радвам се, че започна при нас -
във вълнуващия свят на корпоративното счетоводство.
Дано ти е приятно. - Шегуваш ли се, тате? Обичам да сканирам.
Ако ми бе позволявал като дете, нямаше да се захвана с футбол.
Друг път.
Благодаря за работата. - Радвам се, че си добре, синко.
Давай в същия дух. - Слушам.
Вече имам работа и мога да ти се изплатя.
Най-вълнуващият момент за терапевта е, когато пациентът си плаща наема.
Можеш ли да се радваш за мен, докато му се сърдиш?
Да, бих могъл. Браво на теб, момче.
А на теб какво ти става? - Какво ли не, Пол.
Слушай, мислех си за награждаването ти.
Какво сте се вманиачили всички по глупавата награда?
Каква награда? - Пол е номиниран за "Темерут".
Връчват я на този, който вечно е крив без причина.
В кърпа ти е вързана, Пол.
Наградите за цялостен принос се дават в последния възможен момент,
докато все още можеш да изнесеш реч, без да плетеш крака,
да фъфлиш и да се посираш.
Ако това се случи, ще те аплодират на крака.
Край с кариерата ми.
На всичкото отгоре дъщеря ми ме смята за егоист.
Нещата, за които говориш, са просто дребни спънки. Прескочи ги.
Защо не поканиш Мег и семейството й във Вегас?
Да не си луд? Мег почти не ми говори, а Мейсън е на десет години.
В казино и нощен клуб ли да го заведа? - Вегас вече е за семейства.
Иска да каже, че с внука ти може да безчинствате заедно.
Няма да ми насмогне.
Неудържим съм.
Благодаря, че дойде. - Само поради една причина.
Аз ли бях на картината?
Да, ти беше. - Какво каза?
Ти си.
Благодаря. Мед ми капе долу, когато мъж признае, че съм права.
Да бях го казвал по-често.
Наистина съжалявам за онова, което казах в галерията.
Но си простих.
Укорявах се жестоко, но за няма и две минути.
Изложбата обаче беше супер. И се радвам за успеха ти.
Благодаря.
Спомних си какъв беше навремето.
Дали да не пробваме отново? - Моля?
Какво? Не сме спрели да се обичаме. Просто прецаках нещата.
Все още си най-забавната и сексапилна жена, която познавам.
Господи. Дразня се, че ми влизаш под кожата.
Да си тръгваме ли?
Леле! Да.
Супер.
Не е за вярване, че пак го правим.
Логично е.
Тръгне ли веднъж, няма спиране.
Пък и много ми се удава, откакто ходя на зумба.
Добре си пасваме. - Имаш предвид като размер ли?
Уютно ми е там. - Благодаря ти.
Заслугата е обща.
Екстра.
Направо ме спаси одеве. На косъм бях да се изчукам с Нико.
Взе да говори колко се бил променил, как още е чист
и колко съм секси, което ми е любимо.
Наистина си секси. - Благодаря ти.
Но къде ми беше умът? Толкова пожертвах заради него.
Отказах преподавателска работа, пропусках конференции.
Един куп пропилени възможности, само и само той да е добре.
Затова благодаря за безопасния чеп.
Пак заповядай.
Всъщност определението "безопасен" никак не му се нрави.
Защо не "дързък" или "величествен"?
А защо не "приличен"? "Последователен"?
Защо не...
"трудовак"?
Да, харесва му. - Даже много!
Харесва ми! Ще се допитам до профсъюза.
Здрасти. Да приберем пощата?
Искаш да се разходим до края на алеята ли? - И обратно.
Здравейте. - Привет!
Убийте ме.
Защо не помолиш Лиз да ти помогне за кетъринга?
Не, само се шегувахме. А и започнах работа при баща ми.
И как е? - Благодарен съм за тази възможност.
Майчице.
Вглеждала ли си се в това дърво?
Какъв изящен ствол.
И силни клони.
Красота.
Дерек, на дървото ли си навит? - Май е незаконно.
Кажи ми, че не това те спира.
Ще ти помогна да убедиш Лиз.
Габи също може да помогне. А и имам камъче.
Връзката ми се губи.
Лиз подарява най-хубавите си камъчета само на скъпи хора.
Давала е само на мен, на Дерек и на двама от тримата си синове.
Церемонията започва и казвам встъпителните думи.
Не искаш ли все пак да е изненада? - По-добре да знам.
Значи, заставам точно пред теб.
Лиз е публиката. Започни, когато си готов.
Толкова близо ли ще си? - Да, вероятно.
Чарли ще стои тук. Но не го мисли, той ще гледа мен.
Добре.
Ха така, дай пет. Ще се справиш отлично.
И за Чарли. - Ще му хареса.
Само секунда. Много се постарах.
Да...
Майчице.
Да, определено ме подсеща как венча Тиа и аз.
Тиа и мен. - Все едно, Лиз.
Грешно е. - Не се разсейвай.
"Бракът..."
Само секунда.
Леле. - Това не е добре.
Не, но сега вече тръпна в очакване на сватбата.
Трябва само да се отърся. Всичко е наред.
Когато играех баскетбол в гимназията, като ме хулеха, се мотивирах.
Лиз, ще се престориш ли, че не вярваш в мен?
Не е нужно да се преструвам. Трагедия! - Майната ти, Лиз.
Този път просто ще го прочета.
Без да влагам емоции. - Мъдро.
"Бракът..." Не.
Прецакан съм! - И то на сухо.
Лиз! Смешно е, но не и днес.
Пак е смешничко.
Не и днес. Под стрес съм. Нашите пристигнаха вчера.
Баща ми пита дали гей двойките се целуват, или се ръкуват.
Спокойно. Малко се панирах, но обещавам, че ще се справя.
Бракът.
Майната ти, Лиз! Сега не си важна ти.
Става дума за Брайън, въображаемия Чарли и аз.
Мен. - Не ме предизвиквай!
Нали уж си публиката!
Освен ако тя не е от лакоми досадници, не си вършиш работата!
Майната ти! - Не й се връзвай.
Мамка ти, Лиз.
Няма да съсипеш най-хубавия ден в живота ми, даскалице.
Боровинките са вкусни.
Как си? - Добре съм.
Чудесно. Не затова се обаждам.
Знам, че е гадно място, но какво е мнението ти за Лас Вегас?
Не ме съди, но направо го обожавам.
Аз също.
Питах се дали ти, Мейсън и Дейв бихте ме придружили там този уикенд.
На мои разноски.
Няма да можем.
Съжалявам. Мейсън ще играе в училищна пиеса в събота.
Добре де, защо не дойдете в неделя?
Мога да поостана ден-два. - Защо точно този уикенд?
Не е кой знае какво, но ще ми връчват награда за цялостен принос.
Вярно, как забравих! Първо работата, после всичко останало.
Не, нека ти обясня. - Чао, татко.
Може и друг път. - Затварям.
По дяволите.
Нищо не разбираш и даваш ужасни съвети.
Пациент ли ти е?
Не, това е моят шеф и наставник.
Здрасти, Пол.
В настроение ли си да те помоля за една досадна услуга?
Не. - Както и да е, все пак ще те помоля.
Ще кандидатствам за преподавател. - Моля?
Габи, академичните среди са петият кръг на ада.
Бебета, мюзикъли, фокуси, къдраво зеле, академични среди.
Не закачай фокусите, владея ги. Мога да вадя разни неща от ушите ти.
Няма да закачаш ушите ми.
Какво искаш? - Да ми напишеш препоръка.
Защо искаш да преподаваш?
Защото пациентите не запълват цялото ми време. А и сме го обсъждали.
Преподаватели като мен привличат себеподобни колеги.
И нямам предвид сексапилния ми вид, а това, че съм...
Чернокожа. - Да.
А и безопасният чеп ми освобождава много време.
Какво значи това? - Просто секс, който не усложнява живота.
Значи Джули... Кротко.
Макар че е жена, може да се определи като "безопасен чеп"?
Да. - Готино.
Напиши си препоръка, ще я подпиша.
Да не те затруднявам? Мога и да те подпиша.
Супер.
Не е ли прекрасно? - Много е хубаво.
Малка сватба е, един милион ще стигне.
Сериозно? - Той невинаги схваща сарказма.
Казва го за всеки, който не разбира хумора му.
Ето я организаторката. Сега идвам.
Харесвам го.
Аз също.
Радвам се, че дойде. - Не бих пропуснал.
С класически смокинг ли ще бъдеш?
Да, това ще е един от тоалетите ми.
Ще ги сменяш ли? - Да, като на 16-ия ми рожден ден.
Канех се да те питам...
Джими щеше да ми е кум, но сега ще води церемонията, та...
Би ли застанал до мен?
Това е много мило, Брайън.
Но бих предпочел...
Предпочитам да седя до майка ти.
Да, няма проблем.
Гадно е да съм наказана, но той все е край мен.
Проверява ми домашните, приготвя вечеря. Истински баща.
Това е хубаво, нали? - Да.
Върни ми шапката.
Каза да я сложа, за да не слънчасам. - Но сега аз се сгорещих.
Добре де.
Привет.
Преча ли?
Свършихме. - Добре.
Може ли да те избъзикам за шапката? - Не те съветвам.
Да отскочим с колата до мама? - С колелото съм. А и ще помагам на Шон.
Наред ли е всичко? - Напълно.
Добре.
Пол, преди да се върнеш в нюзрума от 40-те...
Извинявай, ти не ми цепиш басма.
Време е да ти върна услугата.
Няма нужда. - Не се приема.
Лошо.
Покани Мег във Вегас, тя ти отказа - болезнено е.
Но поне й разкри как се чувстваш. Продължавай в същия дух.
Прав е. - Кой те пита? Теб също.
Уикендът с Мег пропадна заради наградата,
но може просто да ми пратят тъпото нещо по пощата.
Сега пък няма да отидеш? Оказват ти чест, Пол.
Аз ще дойда с теб. - Това не е голям стимул.
А онази лекарка, с която правиш с-е-к-с?
Спиш с лекарката си? Боже, симпатична ли е? Харесваш ли я?
Според Габи - да.
Каза също, цитирам: "Краката й са върхът!".
Супер. - Аман от Габи.
Харесваш я, Пол. Покани я. Защо ти тежи да си уязвим?
Онова с "бастиона на самотата"...
Вече се изтърка.
Понякога е добре да поемеш риск. Да направиш жест.
Хората го оценяват. - Особено ако е огромен.
Свърши ли? - Само ако ме послушаш.
Кофти ситуация.
Знаеш, че съм прав.
Удоволствие беше да ти го заявя.
Обичам ви и двамата.
Чао.
Хайде.
Казах ти, че той е по-добре.
Досаден е.
Виждам, че сериозно си се замислил за кетъринг "Бели грехове".
Името не е уточнено, но иначе да.
Ти каза, че би инвестирала.
Беше само шега, а сега го изкарваш друго?
Да, но взе да ме хваща страх.
Спокойно.
И ти ли си в играта? - Подкрепям бизнеса на чернокожите.
Кой бизнес точно? - Аз самата съм черен бизнес.
Много пари са, трябва да говоря с Дерек.
Успокойте се всички. - Добре.
Дерки!
Какво има, Габка?
Може ли Лиз да вложи 20 бона в бизнеса на Шон?
Добре.
Едва го навих. Ще участваш ли?
Не знам. Страшно съм заета в момента.
Помниш ли кога ми даде това камъче? - И него ли замесваш?
Много е красиво.
И аз искам. - Не си го заслужила, Габка.
Даде ми го, когато мама загина.
Каза, че е израз на обичта и безрезервната ти подкрепа към мен.
През изминалата година безброй пъти си ми помагала
и съм ти страшно благодарна.
Няма защо.
Може би не е честно, но те моля да ми помогнеш още веднъж,
като подкрепиш Шон.
Каква манипулаторка се извъди! - Добре го извъртя.
Е?
Добре.
Успяхме.
Мога да помагам за маркетинга и пиара. Търговията ми е сила.
Не е нужно да правиш нищо. Аз ще движа нещата.
Супер. - Благодаря ти.
Браво.
Благодаря. - Супер си, Лиз.
Дай ръка.
Засегна ли се? Извинявай.
Дай ми камъче. - Не.
Не бъди такава де! - Не, ти ме изигра днес.
Здравей.
Искаш ли да дойдеш с мен за уикенда?
Кога тръгваме?
Веднага.
Нали знаеш, че си абсурден човек?
Да.
Ако някой пита, поканил си ме преди седмица
и си ме убеждавал дълго.
Добре.
Дай ми пет минути. - Става.
Още ме бива.
ТИА ЛЕЪРД ЛЮБЯЩА СЪПРУГА, МАЙКА И ПРИЯТЕЛКА
Здравей.
Боже, прекрасни са! - Нали?
Реванширам се за фиаското миналата година.
Бях решил, че и двамата искаме гигантски телевизор.
Както и да е, честит рожден ден. Обичам те.
Дай да те оправя.
Закъснели сме. - Няма проблем.
Реши ли какво ще кажеш?
Ще импровизирам.
Извинете. - Заповядайте.
Заети ли са местата?
Татко, какво правиш тук? - Във Вегас е жега.
А и обичам училищни мюзикъли.
Дейв. - Пол.
Кой е внукът ти? - Май е големият сив мишок.
Това е слон, татко. - Слон ли?
Големият сив мишок, който е слон. - Страхотен слон.
Да, хубаво момче е.
Виж величествената джунгла.
Знаех си, че я харесваш. - Не сме двойка.
Буден си! Супер. Искам да ти пусна една песен.
Виж ти, традицията е възстановена.
Моментално ще ти вдигне настроението.
Ясно защо ти харесва.
Не ми разваляй удоволствието. Благодаря.
Пускаме си я в автобуса преди мач.
Съмър така подивява, че веднъж си разби шише в главата.
Типично за Съмър. Кажи й да не се променя.
Кога е следващият ти мач? - Май е във вторник. Чакай да видя.
Да му се не види.
Рожденият ден на мама.
Не, аз...
О, боже. Вчера каза да отидем при нея.
Да.
Само аз съм забравила.
Забравих. По дяволите! Защо не ме подсети?
Мислех, че знаеш, но искаш да те оставя на мира.
Ужас! Аз съм нищожество!
Не, миличка. - Какво ми става? Как така забравих...
Неволен пропуск.
Погледни ме.
Всичко е наред.
Не, не е.
Алис.
Превод на субтитрите Боряна Богданова