Beveik nemiegojau. Knarkei kaip išprotėjusi.
Negali būti. Aš neknarkiu.
Taip. Knarkiau, regis, aš. - Taip.
Taip.
Iki. - Iki.
Sveikas, kaip laikaisi, Derekai?
Puikiai! Mano žmona - tobula.
Džiaugiuosi, žmogau.
Labas rytas. Kas yra?
Buvai teisi. Alisai patinka Šonas.
Pala, nejudėk. Lik vietoje.
Jėzau Kristau. - Dieve mano! O, šūdas!
Juk ankstyvas rytas, Liz.
Nagi, nagi.
Bliamba. - Eikš, eikš.
Mes tau sakėm. - Turėjom ištarti kartu.
Atleisk. Apsidžiaugiau, kad mūsų viršus.
Ką tu čia veiki? - Keista, kad klausi.
Vakar mes gerai maktelėjom... - Nusitašėm.
...ir man derėtų dorovingai patylėti,
bet man atrodo, kad visa tai buvo lemta.
Lyg Dievo planas - kad pamatytum, kaip susimovė Džimis.
O tu toliau šaipykis, nes kuo ilgiau šaipysiesi,
tuo ilgiau tavęs lauks Polas.
Bliamba! O, ne!
Taip. Vairuok saugiai, šikne. - Užsičiaupk!
Tikiuosi, jis aplos tave supykęs!
Kartais Polas taip įpyksta, jog gali tave aploti.
Gerai. Juk Šonu pasitiki, taip? - Taip.
Tai ir būk ramus dėl to įsimylėjimo.
Žinau. Būsiu, taip.
Bet nesi. - Ačiū, Liz.
Tavo vyras miega mašinoje.
Jis niekam netrukdo.
Stengiuos būt geru seneliu. Ką jam padovanot gimtadienio proga?
Nepamiršai traškučių? - Ką? Paėmiau traškučių.
Ką? - Meisonas nori traškučių.
Gimtadieniui? - Ne,
jis nori „Switch“.
Kas, po galais, yra „Switch“?
Žaidimų konsolė, kurią turi visi jo draugai.
Gal geriau padovanosiu pinigų?
Jam patinka pinigai, tiesa?
Taip. Puiku.
Kur ji? - Kas ji, tėti?
Mano bendradarbė, kuri veža mane į darbą. Jos dar nėra.
Kodėl ji veža tave į darbą?
Jai reikia draugijos.
Ir tam ji pasirinko tave?
Su manim linksma. Aš žaidžiu „Kumštelėk, pamatęs „Vabalą“.
Liaukis. Kas yra? Kas atsitiko?
Nieko neatsitiko. Mano automobilį remontuoja ir tiek.
Palauk. Atvažiavo. - Tėti.
Pasikalbėsim vėliau. - Iki.
O, varge, Polai. Atleisk man, prašau.
Aš tik įšoksiu į dušą ir greit persirengsiu.
Paskui susiplaksiu kokteilį. Norėsi? Aš labai atsiprašau.
Am.
Siaubinga.
Beprotis. Man visai patinka.
Sveiki. Kaip laikotės abu?
Šonui nepatinka naujo pažymėjimo nuotrauka. Sakyk, kad gera.
Gerai.
Šonai, šioje nuotraukoje atrodai puikiai.
Skruostikauliai labai gražūs. Labai gražu.
Ir tai, jog pasirašei organų donorystei, tau prideda grožio.
Kodėl tau būtina visus verst jaustis nejaukiai?
Kad užduotis buvo keista.
Eina sau!
Viskas gerai?
Tai tėtis. Jam vis rūpi, kada susitvarkysiu.
Tai jis išspiria mane iš namų, tai suokia saldžiai ir visa kita.
Šonai, gali pykti ant tėčio kiek tik nori.
Rimtai? - Ne.
Nesielk taip. Žiauriai nervina.
Aš suprantu... Šiuo metu man nesiseka
bendrauti su Polu. Bet žinai, ką?
Nei tu, nei aš nesulauksim nieko gero, jei sėdėsim ir širsim ant visų.
Man tai savotiškai patinka.
Žinau. Ir man.
Bet gal mums tiesiog nerti į tai, supranti?
Kad reikalai pajudėtų.
Manai, man verta susitikt su tėčiu?
Taip, kodėl ne? Gal daugiau drąsos?
Tau ir man, gerai?
Čiupkim tuos santykius už kiaušų.
Kaip...
Jėzau, koks tu keistas.
Tikrai, žmogau. - Taip.
Keista, kai tu... kai aš matau tai.
Ir kai įspraudžiau jį į kampą dėl neištikimybės, jis net nesigailėjo.
Jis toks: „Taip, o ką? Ji - graži.“
Tai - tik sapnas. Nieko nebuvo.
Taip, bet iš kur mano pasąmonėj šita mintis?
Gerai, taip. Dona, čia aš - Marko pusėj.
Nedžiūgauk.
Negaliu nors truputį pasidžiaugti? - Ne.
O dėl sapnų, Dona,
gal pasnausk ir susapnuok, kaip Markas atsiprašo?
Jis neatsiprašys. Mano sapnų Markas - šūdžius.
O mano sapnuose tu - nuostabi.
Skirtumas tas, jog tavo rankos - picos gabalai,
ataugančios man jas suvalgius.
Baigiam apie sapnus, girdit?
Šios konsultacijos metu apie sapnus daugiau - nė žodžio.
Prieš santuoką gyvenot kartu kelis metus
ir tiek daug nesipykdavot.
Kad ji nebuvo tokia beprotė. - Tai nepadeda.
Taškas man. - Nereikia.
Taškų sistemos nėra.
Nesuprantu, iš kur ją ištraukėte, todėl prašau liautis.
Kai jūs gyvenot kartu,
manau, pasąmonėje žinojote, kad galite bet kada išeiti.
O dabar, jums susituokus, jūsų problemos išsipučia.
Manau, jums būtų geriausia
atvirai papasakoti apie savo baimes ir jas kartu aptarti.
Ar jūs tai darote su savo vyru?
Kurgi ne.
„Kurgi ne“? Kas, po galais, sako „Kurgi ne“?
Riba Makintajer. - Tiesa.
Žinai, man derėjo pasakyti: „Santuoka - didžiulė tamsi kančių duobė,
todėl aš ir išsiskyriau, nes ji siurbia tavo sielą tol,
kol vieną rytą pabudusi nebeatpažįsti savęs veidrodyje.“
Štai ką derėjo pasakyt, bliamba.
Ne, šito sakyt nederėjo. Tai kvaila.
Liaukis, Polai. Pralinksmink mane nors truputį.
Prašau. - Gabe.
Santuoka - institucija, sukurta tada, kai žmonės mirdavo visai jauni.
Jos pamatas - žemvaldystė ir dauginimasis.
Šiais laikais ji iš esmės naudojama moterų pavergimui ir gruzdintuvių prekybai.
Dieve. Tu nemoki motyvuoti, žinai tai?
Žinau. - Nieko tokio,
nes mane ramina tai, jog tu esi Džimio mentorius, o ne mano.
Nesu aš Džimio mentorius.
Esi ir tau tai patinka.
Man pradėjus čia dirbti, jūs su Džimiu jau buvot artimi.
Kieti baltaodžiai vyrukai, liaupsinantys Niną Simon.
Dievinu Niną Simon. - Ir žinai, ką? Gerai.
Jei būčiau galėjusi rinktis mentorių, nebūčiau tavęs pasirinkusi.
Ne? - Ne.
Rinkčiausi labiau į save panašų žmogų.
Suprantama.
GREISE, PERSKAMBINK MAN. GREISE?
GREISE? LIAUKIS, GREISE
Žinai, universitete
visi mano dėstytojai buvo baltaodžiai bambekliai vyrai.
Nekenčiu tokių tipų.
Sveikas, Polai. Kaip laikaisi?
Gerai? Gerai. Aš irgi. Labas, Gabse. Smagu matyt.
Stovėjau koridoriuj ir norėjau užeiti pas tave paklausti patarimo.
Mano klientė Greisė su manim nebendrauja.
Tada prisiminiau, kad mes apie pacientus nekalbam,
todėl nusprendžiau neiti.
Tačiau tu - čia.
Tačiau aš - čia.
Klausyk, Polai. Žinau, kad tu manai, jog aš suklydau.
Bet gal galime tai pamiršti?
Neteisingai.
Jei atvirai, Polai, man nepatinka šis garsas.
Tuomet sakyk man tai, su kuo sutikčiau.
Gali dabar nesijuokti? - Juokinga.
Žinai, ką, Polai?
Aš maniau, kad žinojau tavo nuomonę apie mane,
bet, regis, klydau.
Nieko tokio, nes man nereikia tavo patarimo
ir tavo pritarimo.
Tai gal nuo šiol mes su tavim
iš viso nesikalbėkime?
Gerai.
Aš jo nenoriu. Pasiimk. - Viso, Polai.
Kartais elgiesi kaip tikras bjaurybė, Polai.
Kartais?
Viso, mielasis. - Viso.
Ar šita varlytė gerai atrodo, ar aš - kaip Smitersas iš „Simpsonų“?
Ji - labai graži.
Tu nė nepažvelgei į mane. - Tikrai?
Man gresia pavojus atrodyti panašiam į animacinį personažą,
kuris tokius pat drabužius nešiojo prieš 30 metų. Prašau.
Nagi, pažiūrėk. Ar gražu?
Madinga?
Taip. - Ačiū!
Taip. Tu - labai gražus.
Ačiū. Tu - geriausias.
Kaip tau taip pasisekė? - Viskas taip, kaip aš noriu.
Kas?
Nieko. Tiesiog myliu tave.
Puiku. Visi čia.
Atleiskit už trukdymą, bet turiu naujieną. Todėl atsiprašau, bet nesigailiu.
„Atsiprašau, bet nesigailiu“ jau niekas nebesako šiais laikais.
Todėl iškirpk tai iš savo žodyno.
Man galima, nes turiu talentą kalbėti
su ironija, todėl visi supranta, kad aš juokauju.
Čia tau ne tavo tinklalaidė. Klok. Žmonės užsiėmęs.
Aš mažumėlę nervinuosi,
nes tu išsiskyrei su Niku, o Džimio...
Žmona mirė.
Taip, bet jūs - artimiausi mano draugai, todėl pasakysiu.
Aš ketinu pasipiršti Čarliui.
Rimtai? Nieko? Jūs - prieš meilę?
Ne. Mes dėl tavęs džiaugiamės.
Tiesiog esi žadėjęs pasipiršti Čarliui
milijonus kartų ir nepasipiršai.
Todėl tai jau panašu į...
...koks būtų žodis? - Vaikiškos šūdinos nesąmonėlės.
Taip. Būtent.
Man metas, nes 10 val. turiu konsultaciją,
kuri iš tiesų įvyks. - Uj.
Tu pabaisa. - Atsiprašau, bet nesigailiu.
Jam pavyko. - Ne.
Klydau. Maniau, šis pokštas jau miręs, pasirodo, ne.
Aš nupirksiu žiedą ir parodysiu jums, niekšai.
Paskui smagu bus pasakoti vaikams.
Aš išeinu. - Gerai.
Einu atbulas.
Atsitrenksi į duris. - Man nerūpi. Pavyko.
Tai bent.
Gerai, Gremai. Pirmyn, naujoke.
Gerai. - Taip, varyk!
Taip.
O man neleisdavai praleisti pamokų.
Tik dailę. Plius, jis tavęs pasiilgo.
Aš jo - irgi.
Kaip tu? Atrodai gerai.
Ir jaučiuosi gerai. Judu į priekį.
Taip. Laikykis. - Žinoma.
Tėti. Ar atidavei jam dovaną?
Pačiu laiku. - Dovaną?
Atnešėt man dovaną? Ko čia šokinėji?
Kas ten? Kojinės?
Tai - mamos darbas.
Ji supyktų, jei jos nepaminėčiau.
Ir ji įrėmino tavo medalius.
Kai tau bus sunku, atmink, kas esi. Didvyris.
Ačiū, tėti.
Šiaip jau, man metas. - Kodėl?
Šonai. - Taip. Turiu... Myliu jus.
Gerai. Pažaisim kitą sykį.
Ištroškai? - Taip. Galiu vaisių punšo?
Taip. Puikiai žaidi. - Ačiū.
ŠŪDINA DIENA, GAL NORI PASIVAIKŠČIOT?
MAN - ANGLŲ PAMOKA
TAIP AR NE?
TAIP
Gali ką nors paaiškint ponui Altui? Aš bėgu iš pamokos.
Ateik čia. Džiaugiuosi už tave.
Jis vis dar tobulas, Kytai. - Tiesa.
Taigi, ar pirksi?
Ne.
Kuo galiu padėti, Redži? Kas neramina?
Jau kelios savaitės,
kaip nei iš šio, nei iš to rytais mane užplūsta nerimas.
Kartais man net iš kambario sunku išeiti.
Ar laikaisi mūsų paruošto plano?
Visu šimtu procentų.
Ar gyvenime nutiko kokių pokyčių?
Dabar, kai paklausei...
„Chipotle“ užkandinėse atsirado keto dubenys?
Viskas paprasta, tiesa? Gerai. Viskas aišku, „Chipotle“.
Labas. - Labas.
Ar tai vaiko kompiuteris su tais lipdukais?
Mes dabar nesigilinsim į mano lipdukais apklijuotą kompiuterį, gerai?
Kuo galiu padėti? - Pas mane ką tik buvo senas pacientas.
Jo psichofarmakologas nei iš šio, nei iš to pakeitė jam vaistus.
Ir sujaukė jo smegenų chemiją.
Nesuprantu, iš kur tie kvaišos... - Pala, pala.
Stabtelėk. - Kas?
Pas mane niekad neateini kalbėtis apie savo pacientus.
Ateinu. Nuolat.
Ir kritikuoji mano kompiuterį,
ir klausi, kodėl ant lempos tiek daug gumelių.
Kodėl ant tavo lempos tiek daug gumelių?
Man gražu, kaip jos suminkština linijas... Pala, ne.
Gerai.
Aš supratau, ką tai reiškia.
Supratai? - Anksčiau tardavaisi su Džimiu.
O dabar atėjai pas mane tik todėl,
kad jį atstūmei ir tau jo trūksta.
Ne, man jo netrūksta. - Trūksta.
Ir aš vertinu tavo kaip profesionalės nuomonę.
Ar nutuoki, kaip smarkiai troškau tai iš tavęs išgirsti?
Bet ne šitaip, girdi?
Atlinguoji sau ramiai žvalgydamasis aukos
ir manai, kad aš iškart nusimausiu kelnaites?
Ką tu čia nusišneki?
Aš tau nesu atsarginis variantas. Manau, tau reikia išeiti.
Girdi? Išeik, kol aš dar valdausi.
Lauk. Prašau.
Žinok, man patinka tavo gumelės. Tiesiog aš jų nesuprantu.
Kuris pacien... Ne, ne. Viso.
Džimi? - Atleisk, žinau, kad
taip negalima, bet aš kitaip su tavim nepakalbėsiu.
Aš atėjau aprodyti namo.
Žinau. Man.
Tu - Kevinas Lakteidas?
Nemoku išgalvoti pavardžių.
Atleisk, kad melavau tau.
O kur turėjau dėtis? Jis - mano vyras. Aš jį myliu.
Greise, aš suprantu.
Man tiesiog buvo labai gėda.
Tu sakei, kad negalėsi toliau su manim dirbt, jei liksiu su juo.
Žinau.
Jei tau reikia, aš galiu su tavim dirbti.
Aš tavęs nesmerksiu.
Labai prašau.
Ar mano laikas dar laisvas? - Taip, žinoma.
Atsiprašau.
Alio? Taip, aš.
Gerai. Ačiū, kad pranešėte.
Turiu eiti. Mano dukra pabėgo iš pamokos.
Nesijaudink. Aš nuolat bėgdavau iš pamokų tam,
kad pasimylėčiau su Doniu jo furgone. Su kitu Doniu.
Su juo susipažinau po vidurinės. Tada buvo kitas Donis.
Taip, man metas.
Iki.
Tėvas blaškosi.
Kuriems galams kviesti mane pasimatyti, jei negaliu grįžt namo?
Man galvoj netelpa.
Taip, nesuprasi tų tėvų.
Toks įspūdis, kad mano tėvas manęs nepažįsta.
Niekas nepažįsta.
Aš pažįstu.
Kaip manai, kokio jis aukščio?
Manau, ten lipt negalima.
Taip, aha.
Ei, atsargiai.
Eina šikt. - Šonai!
Lipk čia. - Ne, ačiū.
Daug prarandi.
Šonai, prašau, lipk žemyn!
Nea. Lipsiu aukštyn.
Tai nejuokinga! Nebelipk.
Nusiramink. Tai smagu. Pažiūrėk.
Šonai!
Eina šikt!
Bliamba.
Išprotėti galima.
Gerai, man metas.
Labas.
Man skambino iš mokyklos. Tu pabėgai iš pamokos.
Gali paaiškinti, panelyte?
Panelyte? - Taip, panelyte. Būtent.
Nemaniau, kad tave taip vadinsiu, bet taip. Panelytė.
Pamanyk, anglų praleidau. Mano vidurkis - 98.
Rytoj pasakysiu jam, kad man buvo liūdna, ir jis manęs nebaus.
Ir tu nebausk, nes prieš mėnesį
močiutės nuotraukos rėmely radau tavo kokaino.
Taigi, pamirštam tai?
Sutarta.
Kur buvai? - Šonas susinervino dėl tėvo.
Tai mes kartu pasivaikščiojom.
Tik pasivaikščiojot? Tiesiog lengvai prasiėjot po rajoną?
Matau, ką išdarinėja mano kūnas. Liausiuosi. Tai keista.
Kietas tėtis. Kalbėk su manim.
Man neramu dėl Šono. Jis mane išgąsdino.
Man nepatinka vaikščioti gamtoje,
jei negaliu visų priversti ieškoti akmenų.
O, varge.
Liz, paskutinį kartą sakau - mes akmenų neieškosim. Aišku?
Jai patinka akmenukai. - Kuria prasme?
Nekreipk dėmesio. Ar nupirkai žiedą?
Ji man papasakojo.
Man siaubingai rūpi. - Kodėl pasikvietei Liz?
Nenukreipk kalbos. - Ką?
Ar nupirkai žiedą? - Aha, taip.
Žinai, ką man primena ši intonacija?
Ne, ką? - Tave, kai atvežei krepšinio lanką.
Ar man galima ploti? - Prašau, paplojam kartu.
Ką? Ne... - Parodyk žiedą!
Viskas, jūs man - ne draugės.
Jūs mane nervinate. Bet tai, ką darote, veikia.
Aš tik sakau, jei nedrįsti, tuomet
Čarlis gal nėra tavo žmogus. - Sutinku.
Juk puikiai žinai, kad Čarlis - mano žmogus.
Tai gal traumos sąlygotas vengimas?
Rimtai? - Gal ir taip.
Viskas, pakaks. Gal santuokos klausimais nederėtų patarinėti
tai, kuri... Pati žinai.
Tu man prikiši skyrybas, biče?
Ak, nedrįsk, bliamba.
Jis drįso. - Man metas.
Taip. - Atleisk, Gabe. Atsiprašau.
Nesekite paskui mane.
Žinau, kas tau pakeltų nuotaiką.
Paskutinį kartą sakau - akmenų aš neieškosiu.
Liaukis!
Sveiks. Burbulinės vonios paprastai kelia žmonėms nuotaiką.
Bliamba, iš ko sprendi, kad mano nuotaika prasta?
Iš tavo intonacijos.
Ir iš to, kad „bliamba“ buvo pirmas žodis.
Tai daug ką pasako. - Viskas man gerai.
Nes pasikarstei po vandens bokštus?
Alisa paskundė?
Ne. Tviteryje seku vandens bokštą.
Jis kurį laiką tylėjo.
O kai atėjo pranešimas, vos neišprotėjau.
Nori apie tai pakalbėti?
Žadėjai manęs nespausti.
Bet spaudei mane eiti susitikti su tėčiu, ir tai viską sugadino.
Taip? O kas? Kas nutiko?
Matai? Tu vėl spaudi.
Jei tu iškreti kažką pavojingo, aš - tavo daktaras.
Privalau tavęs paklausti.
Gal tau nebereikia būti man daktaru.
Tu mane atleidi, Šonai? Taip?
Bus nejauku, kai susidursim virtuvėje.
Tu teisus. Man čia gyvent negalima.
Šonai, pastaruoju metu mes puikiai sutarėme.
Dėkoju, kad leidai man pagyventi pas tave, bet ryt iš ryto išeisiu.
Liaukis, žmogau. Ką darai?
Ne. Kaip sakei. Iriuosi į priekį.
Matau, kad jam skauda.
Bet su manim jis nesikalba, ir tai nervina.
Gal atsisėsi? - Aš pykstu.
Gali pykti sėdėdama.
Aš visada pykstu. Ir visada sėdžiu.
Tėtis bandė jam padėti. Ir viską sugadino.
Ir dabar Šonas išsikrausto. Tiesiog kvaila.
Pyksti ant tėvo?
Ne, aš pykstu ant tavęs.
Nieko sau posūkis.
Patariau jam pagalbos kreiptis į tave, o jis sako, kad tu su juo nekalbi.
Kas per šūdas?
Aš tiesiog nemanau, kad Šonui dera gyventi jūsų namuose.
Kam tai rūpi?
Pagaliau, maniau, liausiuosi nerimavusi dėl tėčio.
Bet tik dėl to, jog galvojau, kad jis turi tave.
Kodėl tau būtina elgtis kaip užsispyrusiam ožiui?
Matai? Galima pykti sėdint.
Absurdiška skrybėlė.
O dabar meluoji, kad mane įskaudintum.
Tiek to. Jei jau taip nori mane išanalizuoti, pirmyn.
Su tokiu nusistatymu nieko nebus.
Tiek to. Aš peržengiau ribas.
Ne. - Kartais taip elgiuos su mylimais žmonėm.
Aš stengiuosi keistis.
Taigi, galim nekalbėti. Ačiū už kavą.
Aš buvau pats gėjiškiausias vaikinukas Teksase.
Taip, buvai.
Taip, taip.
Ei. Kur eisi? - Nežinau.
Gali neskubėti.
Gali pabūti, kol apsispręsi.
Daugiau jokių kalbų. - Gerai.
Geras. Iš kur jie? - Ką sakiau?
Nemaniau, kad klausimas yra kalbėjimas.
Kalbėjimas yra kalbėjimas.
Džimi. Įėjau pats.
Labas. - Pavogiau iš tavo šaldytuvo.
Šonai, nori alaus? - Taip.
Koledže labai bijojau būti gėjumi.
O Dieve. O dabar koledžuose visi gėjai.
Žinau. Smagiai skamba. - Taip.
Ir tėvams pasakiau tik baigęs koledžą.
Nesupyk, bet kaip jie patys to nesuprato?
Nes nešiojau beisbolo kepuraites ir kalbėdavau taip.
Šūdas.
Heteroseksualus Brajanas - gražuolis.
O, taip? - Taip. Man patinka.
Taigi, mano tėvai - itin religingi.
Žinojau, kad jiems prireiks laiko tai priimti.
Bet aš abejojau, ar sulauksiu to.
Bet kaip šis žmogus tapo tuo, kuris kartoja:
„Viskas taip, kaip aš noriu“, už ką kartais norisi įspirti?
Lengvai. Viskas taip, kaip aš noriu.
Nes...
Nuo tada aš nesiryžau nė vienam rizikingam žingsniui.
Kad nelikčiau įskaudintas.
Įdomu. - Ar tai...
Ar tai - traumos sąlygotas vengimas,
kurį minėjai?
Žinoma, kad taip. Vadovėlinis atvejis.
Aš labai myliu Čarlį, bet jis gali atsisakyti.
Jis žiauriai klystų... - Taip.
...bet gali.
Arba jis gali sutikti, tačiau vėliau mes išsiskirtume.
Pažiūrėk į save. Atleisk.
Ne, viskas gerai. Mano santuoka buvo absoliuti nesąmonė.
Bet, jei atvirai, aš ir vėl rizikuočiau.
Rimtai? - Taip.
Buvo verta. - Gerai.
Gerai. - Ačiū.
Privalau sužinoti.
Koks būdavo seksas su heteroseksualiu Brajanu?
Pusvalandį tave glamonėčiau,
paskui susigalvočiau priežastį dingti.
Skamba tobulai. Vesk mane.
Esu dirbęs su daugybe veteranų, sūnau.
Šitų už dyką neduoda. Ką tokio esi padaręs?
Jis tau neatsakys.
Jei atsakytum, tai jį sunervintų.
Reikalai pašlijo, tad padėjau išnešti kelis draugus.
Eina sau, žmogau.
Tėvas man juos davė. Aš jų net nenoriu.
Kodėl? Manai, kad nenusipelnei jų?
Džimis tau sakė, kad man Parkinsonas?
Ne. Užjaučiu. - Taip, nekokie reikalai.
Matai, tu apie tai žinai. Šitas kvaiša irgi žino.
O savo dukrai to pasakyt negaliu.
Kodėl? - Bijau.
Bijau, kad ji į mane ims žiūrėti kitaip.
Kad jai nebebūsiu tiesiog tėvas.
Tapsiu senu žmogum, kuriuo teks rūpintis.
Žinau, kad nesąmonė, bet negaliu.
Visi mano, kad aš ten buvau kažkoks didvyris.
Aš buvau absoliučiai kitu žmogumi.
Spardžiau duris, tempiau žmones į gatvę,
vaikams grasinau ginklu.
Už ką? Už nieką. Kas, bliamba, taip elgiasi?
Iki apsišikimo išsigandęs 21-metis, štai kas.
Tu - geras žmogus. Žmonės tave myli.
Ir jie mylės tave nepaisant to, kas ten nutiko.
Aš pats nekenčiu savęs, tai prisimindamas.
Tai ką man daryti? - Dirbti.
Mes privalom įveikti šią emocinę inerciją.
Tau pasisekė, kad turi šį žmogų.
Labai ačiū, Polai. Labai gražu iš tavo pusės.
Kartais tau neverta kištis į pokalbį.
Atleisk.
Šonai...
Žinok, jei kas, aš...
Gali į mane kreiptis.
Ei, žmogau. Jis - šimtąkart už tave kietesnis.
Nejaugi?
Ką? Staiga tapai skrybėlių žinove?
Sveika, Meg. Jis gavo? Puiku.
Tegu iškart visų neišleidžia.
Bet aš skambinu ne dėl to.
Ar gali kalbėti? Gal trukdau?
Gerai.
Dukrele...
Turiu tau kai ką pasakyti.
Išvertė Egidija Namavičė